175 
szerű hegyvidéket és a román alföld rónaságát egész a Duna kigyódzó 
fonaláig. 
A táborkari térkép szerint ezen név tulajdonképen nem a főhegy- 
gerinczet, hanem egy ágát illeti, mely épen a Maiidra csúcstól elszakad¬ 
ván és ÉÉNy irányban mindinkább alábbszállván, Petrozsénynél végző¬ 
dik. Ezen hegységág gerinezén egymást követik a kimagasló csúcsok, 
melyek közül a nevezett térkép a következőknek idézi neveit és ma¬ 
gasságát : Vurvu Mandri (2520 m.), Carjia (Kürsa) (2407 m.), Pareng 
(2076 m.). 
Vándorlásaimon ezen hegylánczot a keleti oldalról, azaz a Zsijecz 
forrás területe felől közelitettem és miután a meredek sziklafalak közt a 
legmagasabb csúcsig hatoltam, hazafelé a hegygerincz lankásabb lejtőjét 
vettem útnak, melyen 4 órai folytonos gyaloglás után a zsijeczi völgybe 
érkeztem. 
E hegy tömeg geológiai öszetétele nagyon egyhangú. Mig lent, 
a Zsijecz mentében, a kőszénbányáktól a favágók kunyhójáig a kristá¬ 
lyos palák, mészkő és szerpentin körülbelül ugyanazon tarka változatos¬ 
ságot mutatja, melyet az egyesült Zsil folyó híres áttörésében, a Szur¬ 
dokban, most, mióta az uj szekérút elkészült, egész kényelemmel tanul¬ 
mányozhatunk, — addig a hegység felsőbb részében, egész fel a leg¬ 
magasabb csúcsig egyebet sem találtam, mint azon tömött, kemény zöl¬ 
des palákat, melyet rendszerint chloritpala gyűjtőnév alá szoktunk 
foglalni, habár gyakran helyenként határozott amphibol- s földpát-kép- 
ződést mutatnak és ily alárendelt részletekben megérdemlik az amphibol- 
gneiss elnevezést. 
Ezen adattal nem akartam egyebet, mint helyreigazítani a „Geo- 
logie Siebenbiirgens“ azon mondatát, hogy ,,a Faring legmagasabb része 
ugyanazon gráuitszerü gneissből áll, mely a Retyezát-hegység legfelső 
részét képezi.“ (235. 1.) 
Annak, aki a hegyek kiilidomában a geológia tényezők szakadat¬ 
lan működésének nyomait szokta felkeresni, fél fog tűnni a Faring felső 
részének sajátságos domborzata, mely már a táborkari térkép megtekiu- 
tőjenek is szemébe szökik. A Mandra csúcsától, mint egy csomóponttól 
három irányban ágaznak el a keskeny szirtgerinczek és az utazó, a ki 
ezen gerinczek egyikén, az éjszaknyugot felé húzódó Paring-gerincz kes¬ 
keny élén a Carjia (Ivirzsa) csúcsig sétál, igen különböző képeket lát ut¬ 
jának két oldalán : balra, azaz DNy felé egyhangú kopár hegylejtőt, 
melynek alakja tisztán a felületes kimosás és elmállás hatására vall; 
jobbra ellenben tátongó mélységekbe merül a tekintet és közel függőle¬ 
ges sziklafalak övezte katlanok fenekén egy pár csillogó tavacska tük¬ 
rén akad meg. Ez az u. n. Rosia (a térképen: Rosiile) és a Zanoga 
