FÖLVÉTELI JELENTÉSEK. 
31 
Stürzenbaum megfigyelései kiterjedtek ugyan a Bükk-Hegység éjszak- 
keleti részére is, mint az az illető térképén elszórt följegyzesekből látható, 
de a följegyzések nagyon hiányosak, más írásbeli jegyzetek birtokába pe¬ 
dig nem juthatván, kénytelen valék az egész Bükk-Hegységet és az ezt 
körülvevő dombvidék legnagyobb részét újból átkutatni és térképezni. 
Az általam a múlt nyáron fölvett vidék tehát az Me jelű speciális tér¬ 
képen^ a Szatmár-Németi vidékével jelzett lapon terül el, kivéve Szinyer- 
Várallja környékét, a melyet dr. Hofmann Károly fő-geológ még 1871-ben 
fölvett volt. 
Fölvételeim éjszak és kelet fele dr. Hofmann Károly fölvételeihez, dél 
felé pedig a Stürzenbaum által és én általam az előbbi években fölvett 
vidékhez csatlakozik. 
A föntjelzett terület földtani alkotása egyhangúnak és egyszerűnek 
nevezhető s a következő képződmények észlelhetők és különböztethetők 
meg rajta, úgymint: 
1. Kristályos palakőzetek. 
2. Pannóniái rétegek, homokos, kavicsos agyag-lerakódásokkal. 
3. Diluviális tömzsös sárga agyag és kavics. 
4. Jelenkori sárga és fekete agyag és mocsaras települések. 
A kristályos palaközetek, melyek közt az erősen mállásnak indult 
csillámpala az egész elterjedésben a főkőzet, a Bükk-Hegységet alkotják, 
mely hegység deli részében a nagy-szokondi «Cornu Grelisce» tetőig tisztán 
déléj szaki irányban vonul; innét kezdve éjszakkeleti irányban nyúlik el 
egészen a bomoródi «Tarnicza» tetőig, hol hirtelen, könyök-formán, hatá¬ 
rozottan keletre fordul Új-Hutáig, a hol aztán véget is ér. 
A Bükk-Hegység tehát félkör-alakú dombozattal bír, melynek főge- 
rincze egyszersmind a Szatmár- és Szilágymegyék közti határt jelzi. 
A nevezett hegység vonulásával megegyezik a rétegek csapásiránya 
is, sőt a rétegek dőlése is megfelel a hegység domborzati alakjának, a 
mennyiben a retegek a hegygerincz két hosszvonalán általában ellenkező 
irányokban, t. i. a hegylejtők irányában dőlnek. 
Mint már említem, a kristályos kőzetek itt már nagyon elmállott 
stádiumban vannak, úgy hogy a lejtőkön és gerinczeken majd mindenütt 
vastag törmeléklepel, az elmállott kőzetek terméke, födi a még ép állapot¬ 
ban maradt kőzeteket, melyek csakis a mély völgyekben és árkokban talál¬ 
hatók. 
A csillámpala durvább vagy finomabb szemcséjű, ilyenkor kvarcz- 
ban gazdagabb, többnyire gránátot foglal magában és kvarczerek hatják 
át; ritkábban kevés földpátot is vesz föl és akkor gneiszszerűvé válik. Cse¬ 
kély helyi zavarodások és gyűrődések az egész hegységben észlelhetők. 
Számos helyen a csillámpala chloritos és amphibol-palákkal váltakozik, 
néha vastagabb padokat képezve. Gránitszerű gneisz-betelepülések, nagy- 
