158 
A M. K. B'ÖLDTANI INTÉZET ÉVI JELENTÉSE 188-2-RŐL. 
zelfogható s minthogy a gránit által képezett szalag a Valea Ducsinu és 
Valea Mocserisului közt már igen keskeny, ez az utóbbi völgy keleti olda¬ 
lában, a Kersia móri alján, végre kiékül, úgy, hogy innen még jobban 
északkeletnek a krétamész kristályos paláink 3-ik csoportjával közvetlenül 
érintkezik, mint ez a Lapusnikról a Kapu Goronyeten át Pótokra vezető 
utón minden kételyt kizáró módon állapítható meg. A gránit ez északkeleti 
végében igen mállott, helyenként csakis darája nyomán követhető. Föld- 
pátja fehér vagy pedig kissé a világosvörösbe játszó; sok fekete biotitet 
tartalmaz, de e mellett a fehér muscovit is meglehetős szaporán jelent¬ 
kezik, szaporábban, mint ezt a déliebb vidék biotit-gránitjaiban rendesen 
megfigyeljük. 
Felemlítendő, miként a szóban forgó gránitvonulat éjszakkeleti leg¬ 
végső részében ott, hol a Pojana móri keleti oldalán kocsiút vezet fel egy 
kis szilváshoz, az imént tárgyalt mállott gránitnak fehér csillámban neve¬ 
zetesen dús darabjában, mely különben a setétszínű biotitet is tartal¬ 
mazza, a már déliebb vidékünkről ismert rózsaszínű apró gránátjainkat 
figyeltem meg. 
Azon tényből, hogy gránitunk, melyet eddig Gerniktől Mocserisig 
nyomoztam, az utóbbi vidéken mindinkább összeszűkül, míg végre a Po¬ 
jana móri táján kiékül, igen téves volna következtetni azt, hogy e tünemény 
a gránit vastagságának tényleges csökkenésében találja egyszerű magyará¬ 
zatát, mert figyelmeztetek arra, hogy míg a gránit, csapásának ama fordu¬ 
lási pontjától, mely Stancsilova és Bucsáva közt fekszik, területünkön 
észak-északkeleti irányt követ, addig ugyanis e ponttól kezdve a kréta¬ 
mész inkább északkelet felé tart s így Mocseris határában mindinkább 
karán tolj a a gránit által követett irányt, miből részemről azt következte¬ 
tem, mikent a gránit mindinkább való szűkülése csak látszólagos, a mind¬ 
jobban reátelepülő s így ezt elfedő mezozoi lerakodások folytán. 
Legyen ez bárhogy, mindenesetre ténynek tartom azt, miként a grá- 
nitelőjövetelek a Kersia móri alján mutatkozó kiékülésük által éjszak felé, 
sőt területünkön sem szűntek meg. 
Tudjuk ugyan, hogy a Kersia móritól kezdve a már említett, Lapus¬ 
nikról a Kapu Goronyeten át Szászka és Pótokra vezető utón krétameszeink 
a kristályos palák 3-ik csoportjának kőzeteivel érintkeznek, úgy, hogy itt a 
gránit már nem látható, s hozzá tehetem, miként jobban északnak az 
utóbbi csoport alatt sőt csillámpalák jutnak napfényre, melyeket petro- 
graphiai kinézésük és stratigraphiai állásuk következteben kristályos pa¬ 
láink d-ik csoportjához vélek állíthatni, de midőn a krétamész itt csapás¬ 
irányát ismét kissé megváltoztatja, s az északkeleti hányból, habár csak 
rövidebbre, északiba tér át, a Valea Lapusnik felső részében, a Pojana Ivresit- 
től nem messze, csillámpaláink feküj ében, ismét gránitra akadunk, melyen, 
mint a déliebb vidéken, úgy itt is, kretameszeink óriási falakban emelkednek. 
