194 
AZ Ó-RUZSINI ((NAGY-BARLANG)) MEGVIZSGÁLÁSÁRÓL. 
hogy azért, mert az ó-ruzsini «nagy-barlang»-bán egy határozottan diluviális ál¬ 
latnak csontjai elszenesedett állapotban előfordulnak, még nincsen bebizonyítva, 
hogy e csontokat az emberek ugyancsak a diluviális korban égették volna meg. 
Mi tehát az ó-ruzsini «nagy barlang))-ra nézve a diluviális korbeli ember nyomait 
kimutatva nem találhatjuk. 
Azonban, midőn ezt határozottan kimondjuk, kötelességünk a részrehajlat- 
lan igazság érdekében azt is kinyilatkoztatni, hogy dr. Róth Samu tanár úr, ki 
ásatásai alkalmával az elszenesedett barlangi medve csontokat tartalmazó második 
(mélyebb) szenes rétegben sem cserepeket, sem recens korbeli állatcsontokat nem 
talált, csakugyan föllehetett jogosítva föntebb említett nézetére. Mi ezt annál 
készségesebben ismerjük el, mert ki kell újólag emelnünk, hogy a «nagy-bar- 
iang»-ot egész terjedelmében sem ő, sem mi föl nem ástuk; minél fogva nem 
a kutató érdeme, mint inkább a véletlen szerencse dolga, ha ásatáskor épen azon 
a helyen vagy helyeken sikerül döntő bizonyítéku adatokra bukkanni. 
2. Az előbbi pontban kimutattuk, hogy az ó-ruzsini «nagy-barlang» eddigi 
ásatásainak adatai alapján a pleisztoczén-korbeli embernek nyomai nincsenek ki¬ 
mutatva. 
De hát akkor miként magyarázható a határozottan pleisztoczén-korbeli ása- 
tag medvecsontoknak az elszenesített állapota ? 
Ismeretes a tény, hogy a pleisztoczén korbeli ásatag csontokban (pl. mám- 
muth stb. csontokban) szervi alkatrészek (enyvadó állomány stb.) kisebb-nagyobb 
mennyiségben még mindig előfordulhatnak; minek következtében egészen kétség¬ 
bevonhatatlan az is, hogy ilyen ásatag csontokat részben, utólagosan (mostanság) 
is, lehet elszenesíteni. Az ó-ruzsini «nagy-barlang» ásatásának kérdésében épen 
az elszenesített Ursus speiaeus-csontok játszván a legfontosabb s legérdekesebb 
szerepet, mi, mihelyt ásatásainknál az első elszenesített példányokat megtaláltuk, 
azonnal próbaégetést tettünk a többi még el nem szenesített medve-csontdarabkák- 
kal; a melyek égetéskor határozottan fekete-barnára pörkölődtek, miközben egy¬ 
szersmind a kellemetlen, szúrós szagú, száraz lepárlási termékek jelenlétéről is 
meggyőződtünk. Ezek szeiünt az ó-ruzsini «nagy barlangi) ásatag Ursus spealeus- 
csontjai csakugyan tartalmaznak még most is annyi szervi alkatrészt, hogy e cson¬ 
tok utólagos (t. i. valamikor recens-korban való) elszenesítésének fölvétele ellen 
komoly kifogást tenni nem lehet. 
Ha már most a fentebbi adatokat mint egybevetjük, a következő megálla¬ 
podásra kell jutnunk : Minthogy egyfelől a barlang talajának mélységében még 
eredeti (primár) fekvő-helyükön megmaradt Ursus speiaeus-csontok között egyet¬ 
len egy elszenesedett darab sem fordult elő, másfelől pedig az elszenesedett pél¬ 
dányok mindenütt recens-korbeli állatok csontjaival keverten és jól égetett, to¬ 
vábbá vonásokkal díszített cserépedény-maradványokkal együtt találtattak : nem 
marad egyéb hátra, mint fölvennünk, hogy a pleisztoczén-korbeli Ursus speiaeus- 
csontok valamikor a mostani (recens) korban szenesítettettek e 1. 
3. Hátramarad még ama kérdés, hogy vájjon mily praehistóriai vagy pedig 
históriai korszakban történhetett az Ursus speiaeus-csontok elszenesítése ? — 
Minthogy az elszenesített Ursus spaeleus-csontok ugyanabban a rétegben fe¬ 
küdtek, mint a cserépedény-maradványok, a csontok elszenesítését az illető 
cserépedények használatával egy korba kell helyeznünk. De vájjon mily korból 
