1 96 
IRODALOM. 
gyűjteményét Bécsben ; a londoni «Museum of practical Geology» gyűjteményeit, 
és végre a londoni British Museum-ot. 
Ezekkel meg nem elégedve, időközönként bejárta Magyarországot Pozsonytól 
Brassóig, Bártfától Szigetvárig és a szélrózsa minden irányában. Ilyen kirándu¬ 
lások alkalmával nem csak számos magán és iskolai gyűjteményt; hanem sok 
bányát és kővágó-helyeket ; völgyeket, hegyszorosokat és magaslatokat nézett meg. 
Előszavában röviden, a részletesen tárgyaló fejezetben pedig illő helyeken, 
bővebben, néha érdekes történeti részeket is szővén bele, emlékezik meg bányáink¬ 
ról s a termelési viszonyokról. 
A részletes felsorolásnál az ásványok betösoros egymásutánját követi s a 
faj felemlítése után rendesen odateszi a szerző nevét is. A válfajokat közben- 
közben külön kikezdéssel sorolja fel. A termőhelyek nincsenek betűrendbe szedve. 
Gyakran ott van a termőhelyeknél az illető ásvány chemiai elemzése is. Minden 
termőhely után ott van az irodalomra vagy hasonértékü vonatkozás. Neveze¬ 
tesebb lelőhelyeknél vagy ásványoknál bővebb leírást közöl, tekintetbe vevén az 
alaki kifejlődést és előfordulási viszonyokat is. 
N< m volt szándékom a munkáról részletes bírálatot írni, de az előre bo- 
csájtottak után szabadjon mégis néhány rövid megjegyzést tennem. Először is 
hibának tartom, hogy szerző annyi szorgalmas utánjárás és adatgyűjtés közben 
elmulasztotta a budapesti tud. egyetem — sok tekintetben igen szép és hazai 
előjövetelekre nézve már régi fennállása miatt sem csekély fontosságú ásványtani 
gyűjteményét áttekinteni. Nem vette továbbá tekintetbe a m. kir. földtani intézet 
gyűjtéseit sem, a hol pedig azt hiszem szintén kapott volna nehány érdekes 
jellemző adatot és tisztázó felvilágosítást. 
E két mulasztását, határozottan munkája tökéletességének terhére róhat¬ 
ják fel. 
Az irodalmi források felsorolásánál szerző rendesen saját kritikáján alapuló 
megjegyzéseket tesz, de nem mindig szerencsésen; anuál kevésbé, mert maguk a 
megjegyzések elárulják, mennyire kívül esik az illető tárgy a szerző foglalkozása 
és eszmekörén, sőt néha azt is, hogy csak erőltetve van oda vonva a többiek közé. 
Mind az egyik, mind a másik esetben fölötte liáladatlan munkát végezett. 
Szerző továbbá gyakran használ teljesen idegenszerű vagy épen nem is 
helyes kifejezéseket. így bontmánytermény, Basalt-féle Amphibol (?), Tengely 
éllel (?), vegyészi együletei (?), Oszlopjegeczek rakozatai (?), vörnyeges rkombok, 
fehér kőszén képletei mészkő (115. old.) stb. 
Nem értem, hogy egy magyar munkát miért idéz német nevén, «Kollebffy 
Ortslexikon»-jában (97. old.) s miért használja az általánosan használt s elfoga¬ 
dott kvarcz (quarcz) helyett a szokatlan «kovag» elnevezést (kőzkovag ? 268. 
oldal). 
Rövid áttekintés után könnyen észrevehetni, hogy a felsorolt irodalmat 
nagy részben minden kritikai és korrigáló méltatás tekintetbe vétele nélkül 
használta fel. így a 305-ik oldalon Leucitekről beszél, holott azok már régen bennőtt 
Quarczkristályoknak bizonyultak ; de hát nála Ackner M. J. munkája első rangú 
mű! — A Hessitet ortliorombosnak írja, holott KrennerJ. 1879-ben ismertetvén 
az eddig talált legszebb magyar példányt, azt szabályosnak bizonyítja. A nyomdakő 
mészmárga, pala, perlit, szurokkő, mostan már nem az ásványtan, hanem a 
