IRODALOM. 
205 
említem fel, hogy a viz-gálat kiterjedt mésztimgránátokra, mészvasgránátokra, 
mószckromgránátokra, mangántimgránátokra (Elba sziget), vastimgránátokra és 
csehországi pyropokra, melyek közül a pyropok legtöbbje hatástalan volt a polár 
fényre, a vastimgránátok között csakis a zillerthali almandinok voltak hatásosak, 
a többiek pedig sokszor egy s ugyanazon kristály különböző metszeténél is igen 
eltérő viselkedést mutattak. Vannak egy s ugyanazon módosulatnál isotrop és 
anisotrop viselkedésű kristályok, gyakran váltakoznak isotroprétegek vagy zónák 
optikailag rhombos jellemüekkel, másoknál megint rliombos zónák triklin jelen¬ 
tőségűekkel fordulnak keverve elő, stb. Általános s fontos szabályul kimondható, 
hogy az optikai viselkedés a chemiai összetételtől tökéletesen független, ellenben 
lényeges befolyása van arra az alaknak, mit szerző különösen hangsúlyoz. Minden 
alakúak bizonyos sajátság felel meg, melyek egymással szoros viszonyba hozhatók, 
de miután a bennök nyilvánuló kettős fénytörési tünemények másodlagos ter¬ 
mészetűek, nem tulajdonítható azoknak döntő befolyás a kristályrendszerre 
vonatkozólag, úgy, hogy e rendellenes tulajdonságok daczára a gránátok a leg¬ 
határozottabban szabályos rendszerűek. Különböző mesterséges utánzással, külö¬ 
nösen pedig gelatin anyaggal, sikerült szerzőnek ezen tényeket bebizonyítani. 
Szerző lényegesen megkülönbözteti a legkisebb részecskék, a molekulák, 
eredeti törvényszerű elhelyeződése következtében beállt kettős fénytörést, az 
utólagosan bekövetkezett hasonló tüneménytől, mely utóbbira az alak lényeges 
befolyással bír. Ennek képződését szerző úgy képzeli, hogy a kristályosodási 
folyamatnál, a megmerevedés egyik rövid pillanatában, nemcsak a tömeg össze¬ 
húzódása áll be, hanem bizonyos rendkívüli körülményeknél fogva egyszersmind 
a test alakja is gyakorol nyomásban nyilvánuló hatást ezen összehúzódásra, mi a 
kristálynak rendellenes molekula elhelyeződését idézheti elő, s így annak a kö¬ 
zönségestől eltérő optikai tulajdonságokat kölcsönözhet, még pedig az alak 
különféleségétől függő nyomás mérvének megfelelőleg a hatáso?ság é3 egyéb e 
tüneménynyel járó mellékkörülmények is változók lesznek. 
Nem lesz talán érdektelen ezzel kapcsolatban megjegyezni, hogy a Neues 
Jahrbuch fúr Mineralogie etc. ugyanezen füzetében A. Ben-Saude kősókristályo¬ 
kon észlelt kettős fénytörésre nézve hasonló magyarázathoz fordul, mi különben 
is az összes nyilvánítottak közül a legelfogadhatóbb. Dr. Szt. 
Geológiai chemia. Dieulafait (Comptes Rendus. XCV. 999.) régebb idő óta 
igyekszik chemiai úton bebizonyítani, hogy a sólerakodások kivétel nélkül őskori 
tengerek maradékai, és hogy ennélfogva a tengervíznek minden alkatrészét maguk¬ 
ban kell foglalniok, főképen a lithiumot, strontiumot és a bórsavat véve tekintetbe. 
D. ezek kapcsán továbbá azt is következteti, hogy az ásványvizekben, a melyek a 
permi, a triász és a harmadkori rétegekből kapják sótartalmukat, okvetetlen kimu¬ 
tathatónak kell lenni a tengervíz összes sóinak is, Eddigelé csupán a contrexvillei 
és a schinznachi (Svájcz) vizeket vizsgálta meg ebből a szempontból, mint a 
melyekben az elemzők se lithiumot, se strontiumot nem találtak. D. mind a három 
említett alkatrész nyomait kimutatta bennök színképelemzés útján. 
Potilitzin A. (Journ. d. russ. pliys.-chem. Gesellschaft. 1882 (I), 300) a 
naftát kísérő és az iszapvulkánokból kiömlő vizeket vette chemiai vizsgálat alá. 
