212 TÁRSULATI ÜGYEK. 
sem emelkedik ki oly hirtelen az indiai alföldből, mint Szikkimben. Az indiai 
Musszon-vidék növényzete itt leggazdagabb: a föld legmagasabb kiemelkedései 
sehol sem érhetők el oly könnyűszerrel, mint Dardzsiling vidékéről. A glecserek 
egykori nagyobb kiterjedésének biztos felismerése 3000 méternyi magasságban volt 
még a kirándulás eredménye. Még fontosabb azonban a hegyszerkezetre vonatkozó 
észlelés. 
Az indiai geologok mLower Himalaya* (Alsó-Himalája) névvel különítik el 
a Himalája küLő déli lánczait a Central Himalájától, melyet a föld legmagasabb 
kiemelkedései alkotnak; az Alsó-Himalája előtt még a Sub-Himalája harmadkori 
rétegekből álló halmai kísérik a Gangesz lapályát. Szikkimben ezen elkülönítést 
nagyon bajos keresztül vinni: a harmadkori előhegység itt egészen hiányzik, a 
• Lower Himalaya» geológiai öve pedig a főgerinczével elválaszthatlanúl függ össze. 
Mindazonáltal itt is, miként a Himalája külső lánczának nyugati végén Szimlánál 
a telepedési viszonyok hasonlók. Mindkét helyen agyagpalák, agyagcsillámpalák, 
csillám- és ampliibólpalákból stb. álló képződmények gneisz által födetnek és 
együtt meredek dőlésben éjszakfelé hajlanak. Látszólag a homokos és agyagos üle¬ 
dékes rétegek régieb* ek a rajtok nyugvó metamorf paláknál és gneisznál. A Hima¬ 
lája indiai lejtőjének ezen problematikus szerkezete még nincs megfejtve. Med- 
licott azt véli, hogv a Central gneisz felemelkedése után az erózió mély völgyeket 
vájt az általa képzett hegységbe, mely később alámerülve, azon paleozoi rétegek, 
melyek a Himalája déli lejtőjén előfordúlnak, a völgyöblökben lerakodtak; későbbi 
összegyűrődés következtében azután a gneiszrétegek helyenként áthajló helyzet¬ 
ben vannak és csak látszólag fedik a náláuál fiatalabb rétegeket. Mallet, ki 
1874-ben az angol Szikkim geológiai felvételét foganatosította és itt a paleozoi 
rétegsort gneisz által nagy területen fedve találta, azon nézetét fejezte ki, hogy a 
Dardzsilingi gneisz ifjabb a felső karbon vagy permi képződményeknél, melynek 
jelenléte fosszil növények által konstatáltatott; az ő felfogása szerint tehát itt az 
alul rendes képű szedimentek a másodkor elején alakultak át a föld legrégibb üle¬ 
dékeit jellemző kristályos kőzetbe, a gneiszba. 
Más geologok és nevezetesen dr. Griesbach, a földkéreg egy nagy ráncz- 
vetésének tulajdonítják azt, hogy a Himalája déli lejtőjén a régi gneisz telepek a 
nálánál fiatalabb üledékek tetejébe kerültek. Lóczy ezen utóbbi nézethez csatla¬ 
kozik és az Alpesekben gyűjtött tapasztalatok alapján, annál valószínűbben véli 
kimutathatni a szikkimi esetre vonatkozólag egy óriási földredő létezését, melyben 
a gneisz 25 kilométernyi szélességben fiatalabb rétegeket takar: mivel MALLET-nek 
egynémely észlelését és föltevését, melyekre e geológus a triaszkorú gneisz meta¬ 
morfózis elméletét alapította, téveseknek ismerte fel. 
Dr. Staub Móricz értekezik a Pinus palaeostrobus, Ettgsh. nevű fosszil 
fenyőfáról, melyről a phytopalaeontologiai irodalomban hazánkra nézve még nem 
tétetett említés. A bemutatott példányok egyikét Roth Lajos főgeologus Krassó- 
Szörénymegye mediterrán rétegeiben ; a másodikat dr. Schafarzik Ferencz geolo - 
gus a budapesti nummulitmészben találta. 
Különösen ez utóbbi példány engedi meg az élő Pinus Strobus, L. nevű fajjal 
való összehasonlítást. A m. kir. földtani intézet gyűjteményében megtalálta az 
előadó a fosszil faj leveleit is Stur D. meghatározása szerint. Ezek a leletek nagyon 
tágítják a faj vertikális és horizontális elterjedését. Ugyanis eddig a liguriai emelet 
