DE. STAUB MÓRICZ. 
280 
lenkori flórájáról is megemlékezünk. Az ausztráliai kontinens jelenleg élő 
flórájában legfeltűnőbb jelenség az, liogv ott ugyanazon szélességi fokok 
között fekvő területek növényzete egymástól egeszen eltérő képét mutat. 
Kelet- és Nyugat-Ausztrália között e tekintetben a különbség nemcsak a 
különböző növényfajokban, hanem a növénycsaládok föllépésében nyilvá¬ 
nul: különben a Conostyleae és a Franldandieac nevű genusok kivételével 
Nyugat-Ausztráliában ugyanazon családok fordulnak elő. E két vidék kö¬ 
zött a különbség még az endemikus genusok számában is mutatkozik. 
Ugyanis Ausztrália edényes növényeinek genusai szám szerint 1393 és 
ezek között van 425 endemikus genus : ezek közűi 80*08°/o esik Nyugat- 
Ausztráliára : Észak-és Kelet-Ausztráliára 40—43 IJ /o; Tasmániára IG*2°/'.> 
és Yictoriára csak 7*6%. Ha most mellékesen még azt is megjegyezzük, 
hogy Ausztrália területének két harmada vagy végkép puszta, vagy csak 
igen satnya vegetatióval bír; ismeretes fajainak száma azonban mégis meg¬ 
haladja a 8414-et; akkor elég világos fogalmunk lesz Ausztrália dús és 
változatos flórájáról. Az uralkodó növényalakok az Eiicalypteae és Protra- 
ceae; az elsők a fák közűi emelkednek ki különösen; az utóbbiak pedig a 
jellemző ausztráliai cserje-íormatió, a «serub» tvpusos alkatrészeit képezik. 
A Lcguminosac továbbá itt oly gazdagságban lépnek föl, mint a földfelület 
egyéb pontjain azt hiába keresnők. 900 fajban vannak képviselve, melyek 
közűi 200 a tropikus Ausztráliára, 420 délnyugati részére, a többiek dél¬ 
keleti részére jutnak; különösen kiemelendő itt ezen növénycsalád Acacia 
nevű genusza, melynek Hooker szerint 99 faja Ausztrália délnyugati és 
133 faja délkeleti területén találhatók: de egyetlenegy sincs, mely mindkét 
területre nézve közös volna. Hasonló viszonyt mutat föl a Myrtaceae csa¬ 
ládja, melynek Ausztráliában 80 tropikus, 400 délnyugati és 200 délkeleti 
faja van stb. stb. Végűi csak Ausztrália növényzetének harmadik tvpusos 
alakját akarjuk fölemlíteni, mely a Casiiai'inrar családja által van kép¬ 
viselve. 
Ha most ezen szűk keretben bemutatott képe az ausztráliai flórának 
elég világosan mutatja nekünk azt, hogy mennyire elüt a többi kontinen¬ 
sek flórájától: mindazonáltal nem hiányzanak benne azon vonások sem, 
melyek az amazokkal való összefüggést gyanittatják. Ha Engler állítja is, 
hogy az Ausztráliában uralkodó fajok nagyobb száma ott is keletkezett: 
mégis találja azt is, hogy Észak- és Kelet-Ausztrália gazdagok általánosan 
elterjedett tropikus és ind-malayi alakokban. Ivelet-Ausztrália, Viktória és 
Taszmánia Kaledoniával és Norfolkkal bírják aránylag a legtöbb közös nö¬ 
vényt; Victoria és Taszmánia ezenkívül a subtropikus Délamerikával is 
mutatnak összefüggést: sőt egyes genusok és csoportok még Afrikával való 
viszonyra vallanak; a Középtenger vidékéről emlékeztető alakok sem 
hiányzanak, éji oly kevéssé, mint Keletázsiáéi és Japánéi sem. 
A mint Ausztrália jelenleg élő flórája idegen, sajátságos képet mutat, 
