IRODALOM. 
322 
Ezen arány,szám ok legjobban felelnek meg az urvölgyitének, csakhogy utób¬ 
biban a HaO mennyisége, Berwerth szerint, 19.4-4%. Krvstallographiai tekintet¬ 
ben azonban, hasadását is ide értve, teljesen megegyező az egyhajlású urvölgyittel, 
úgy hogy szerző a planitzi ásványt szintén urvölgvitnek (Herrengrnndit) tartja. 
ScHAFARZIK F. 
Becker A.: A tömeges kőzetekben előforduló amphibol- és biotit-kristálvok 
sötét kereteiről. (Ueber die dunkeln ümrandungen dér Hornblenden 
und Biotite in den massigen Gesteinen von I)r. Arthur Becker in 
Leipzig. N. .T. f. Min., Geol. u. Pál. 1883. II. Bnd. 1. Heft.) 
A lávákban előforduló amphibolok megolvadott felülete és górcső alatt ész¬ 
lelhető sötét kerete már sok kutató figyelmét vonta magára, de eddig sem keletke¬ 
zése okáról, sem pedig lényege természetére nézve nem jutottak végleges megálla¬ 
podásra, s míg többen azon nézetben voltak, hogy az amphibol az illető lávákban 
egy praeexistált elegyrész, melynek kristályai a lievenfolyó láva behatása alatt ily 
módon változtak el, addig Cohen a többségtől eitérőleg nem tulajdonítja a sötét 
széleknek keletkezését a lievenfolyó magma befolyásának, hanem némely esetben 
olyan zárványoknak tartja ezen kereteket előidéző ásványszemcséket, melyeket a 
kristály növése alatt magába burkolt, hasonló módon mint a növő leucitkristály az 
apró angitokat magába zárja; más esetekben pedig az amphibol mállási terményé¬ 
nek tekinti. 
Zirkei, ezen kereteket általánosságban csak «opacitövnek» nevezte, Lasaxjlx, 
Kosenbusoh és mások pedig magnetitszemeket véltek benne felismerhetni. 
Szerző (Zirkel laboratiumában) gyakorlati úton s nevezetesen olvasztási 
kísérletek által iparkodott ezen eszméket tisztázni. Olvasztási kísérleteit ugyanis 
egy gáz és levegő által fűtött FoB«juiGNON-LECLEBC-féle kemenczében oly módon 
vitte véghez, hogy az egyes ásvány- vagy kőzetdarabokat különböző ideig hevítette, 
az amphibolt és biotitot azonfelül még külön kísérletben platinahuzallal körül¬ 
tekerve egy andesit vagy egy bazalt megolvasztott lievenfolyó magmájába (10—30 
m.-perezre) mártotta. Az ilyen módokon izzított ásvány- és kőzetdarabokat vékony- 
csiszolatokban vizsgálta és összehasonlította eredeti ép állapotújukkal, mi a követ¬ 
kező eredményekre vezette a szerzőt : 
1. Midőn különböző kőzetek darabkái, melyek nagyobb amphibol-, biotit- és 
augit-kristályokat foglaltak magukba, magas hőfokra liévíttettek, az amphibololi és 
biotitok 'fokozatosan egy barna, egész fekete, átlátszatlan anyaggá változtak el, míg 
az augitok sértetlenül maradtak, vagy legfölebb csak széleiken gömbölvödtek le, a 
nélkül azonban, hogy egyszersmind sötét színt is öltöttek volna fel. 
2. A lievenfolyó andesit- magmában az amphibol teljesen vagy csak részben 
változott át egy fekete, átlátszatlan anyaggá, haza /í-magmában hasonló változáson 
ment át, s csak az elváltozás fokában volt különbség. A biotit mind a két magmá¬ 
ban teljesen fekete és átlátszatlanná lett, vagy pedig egészen szétolvadt. Az mu/it 
ellenben ugyanazon körülmények közt legfölebb csak a széleken olvadt meg és 
csak igen magas hőfoknál mutatott néha egy keskeny, sötét keretet. 
Ezen eredmények inkább támogatják tehát Zirkel sejtelmét, ki az amplii- 
