JAPÁN FOSSZIL FLÓRÁJA. 
szórhatják magvaikat a csendes tengeren át»; 31 fajról azt állítja, hogy ott 
a nyugaton még föltalálhatok lesznek; a megmaradtak egy részét épen 
nem tartja identikusnak és így végre csak két Kelet-Amerika meg -Japánra 
nézve közös faj, két nagy elterjedéssel biró mocsári növény maradna fönn. 
A botanikusok közt Forbks kezdemenyezése után Engler- e az érdem, 
hogy a növénygeografiai jelenségek a geológiai és palaeontologiai tényezők 
segítségevei magyaráztassanak ki (Yersuc-h einer Entwicklungsgeschichte 
dér Píianzenwelt). Engler tökéletesen csatlakozik Asa Gray nézetéhez és 
azt találja, hogy -Japán es a Mandzsurság erdei gazdagok olyan typusok- 
ban, melyek a harmadkor lomberdeit képeztek. Mint^ Észak-Amerika atlanti 
államainak deli részében, úgy itt is Japán déli részében tropikus és subtro- 
pikus typusokkal vannak keverve. Ott ma ugyanazon képet látjuk, melyet 
Saclialin, Amerika és Grönland harmadkon dóráikban nyújtottak. Ha most 
továbbá tekintetbe veszszük azt, folytatja Engler (id. h. 37. 1.), hogy Japán 
dórájában oly kevés arktikus növény van, továbbá, hogy Japán oly fölötte 
gazdag genusokban (ő nem egészen 3800 fajra nezve 900-at számit), hogy 
a monotypikus génusok száma 80-nál több lesz, akkor nem szenvedhet 
kétséget, hogy Japánban eredeti dóra honol, hogy ott hosszú idő óta átható 
változások nem mentek végbe és bizonyosan csak a régibb alakok egy jó 
részének kihatása által idéztettek elő átalakulások a dórában. A mérsékelt 
és a subtropikus övék dórái között észlelhető lassú átmenet, mely termé¬ 
szetszerűen az ország konfigurácziója által van föltételezve, -Japán subtro¬ 
pikus es a tropikus Ázsia dórái között mutatkozó szoros viszony mutatják, 
hogy olyan zavargások, a mindkét Európában és Észak-Amerikában a jég¬ 
korszak okozott, ott a harmadkor óta nem fordulhattak elő. 
A Himaláján és Tibetben az általánosan elterjedett növények kivéte¬ 
lével kevés Japánnal és Eszak-Amerikával közös fajt találunk, melyek így 
ezen területek kölcsönös viszonyára utalnának; de tetemes a helyettesítő 
fajok száma, melyek épen másutt nem találtatnak. Ebből is következik az, 
hogy ezen jelenségek más viszonyokból épen nem magyarázhatók meg, 
egyesegyedül azon eléggé indokolt föltevés által, hogy a harmadkorban a 
mérsékelt regiók ugyanazon genusai, melyek az arktikus vidékeken hatá¬ 
rukat leltek és Észak-Amerikában, Japánban és az Amurföldön léteztek, 
del-nyugati irányban is voltak elterjedve. Amerika és Japán mérsékelt 
növényeinek vándorlása pedig lehetséges volt azon hegységek hosszában, 
melyek az Amurföldtől dél-nyugati irányban a góbi sivatag körül Tibetig 
húzódnak. 
Nathorst érdekes művéből most megtudjuk, hogy Engler ezen 
nézete is módosítást szenved. Az anyagot hozzá Mogi fosszil növényei szol¬ 
gáltatják, melyek vulkáni tufában beágyazva találtattak és Nordenskiőld 
által csak az apály idején voltak gyűjthetők. Az egész gyűjtemény körül¬ 
belül 70 fajt és egynéhány meghatározhatatlan töredéket foglal magában. 
