j>k. staub Móricz. 
380 
hogy az utóbbi határozottan melegebb éghajlatra vall, sőt a meg 9 fokkal 
magasabban fekvő Alaska mioczén flórája sem ismerhető föl hidegebbnek ; 
teljes joggal lehet ebből következtetni, hogy akkor Japán éghajlata is me¬ 
legebb volt, mint ma; flórája is gazdagabb volt subtropikus alakokban, 
mint ma és különböző Mogi flórájától. Ezáltal ENOLER-nek a japáni flórára 
vonatkozó nézete lényegesen módosíttatik: mert tagadhatatlan, hogy a 
jégkorszak befolyását Japánra is kiterjesztette és bizonyosan azon tat is, 
ha mindjárt fogyó intensitással is. 
És most fölvethetjük azt a kérdést, hogy honnét jöttek tehát ama 
subtropikus elemek, melyek utólagosan bevándoroltak Japán flórájába? 
Tudjuk, hogy ezek közt némelyik monotypikus, mások megint dél felé a 
tropikus vidékeken már nem találtatnak. Kérdésünk tehát abban találja meg 
feleletét, ha fölveszszük, hogy Japán délnyugat fele Kormosa és a Filippinek 
felé szárazföldi összeköttetésben állott és ezáltal megmagyarázható azon 
összefüggés is, mely Japán, China és a kelet-indiai szigetek több subtropikus 
alakjai között létezik. Ezen föltevés nem is nélkülözi a geológiai alapot. 
A mogi-i lerakodásban hiányozván a tengeri kövületek, kétségkívül édes 
vízben képződött; minthogy azonban jelenleg a tenger színen fekszik, ott 
süllyedésnek kellett beállania. A süllyedést konstatálta, a mint már érintet¬ 
tük, Godfrey Dél-Japán széntelepeire nézve. Noha ezek állítólag a krétához 
tartoznak, mi különben ép oly kevéssé van bebizonyítva, mint talán a 
Mogi-val való egykorúságuk; mindazonáltal a szárazföld sulyedéset jellem¬ 
zik és így a Lu-tschu szigeteket tekinthetnők ama híd maradékainak, mely 
a Filippineket Japánnal összekötötte. 
Japán mioczén flórájában a subtropikus alakok minden kétségen kí¬ 
vül sokkal gazdagabban voltak képviselve, mint ma; a plioczénkor vége 
felé és a jégkorszak alatt azonban nem maradhattak meg tovább Japánban, 
hanem délfelé vándoroltak. De midőn a jégkorszak után az éghajlat ismét 
enyhébb lett, megint útnak indultak regi hazájok felé: későbben beállott a 
sülyedés, mely Japánt szigetfölddé alakította és egyszersmind útját vágta 
a vándorlóknak. A vándorlás közben sok faj el is pusztulhatott és így ke¬ 
letkezhettek a monotypikus genusok is, melyekben Japán annyira bővelke¬ 
dik. Minthogy azonban Mogi mellett a Japán erdei flórája volt az uralkodó, 
következéskép kell, hogy Japánban még egyéb északibb alakok is tanyáz¬ 
tak, melyek egyrészt Sachalinon át az Amurföldről, másrészt a Ivurilákon 
át Kamcsatkáról vándorolhattak be. Az éghajlatnak későbbi megváltozá¬ 
sánál ők is vissza mehettek eredeti hazájokba; de megmaradhattak Japán 
hegyein is. Kein -T. (Petermann’s geogr. Mitthlgn. 1879. Bd. 25. S. H70) azt 
mondja, hogy Japán alpin flórája Kelet-Ázsiából és Kamcsatkából szár¬ 
mazik és a tél hideg és havas monsunai és tengeráramlatai által lassanként 
délfelé és völgyi szelek által fölfelé a hegyekre is eljuthatott. 
Mogi flórája közvetve a Himalája flórájára is világosságot vet. A hő- 
