RÖVID KÖZLEMÉNYEK 
395 
381. lapjain foglalt «Basalt und Tuti von Baan im Bárányáéi - Comitate» 
czímű ismertetés olvasója előtt a bánbattinai hegység szediment-képleteire 
nézve esetleg fölmerülhetne, elejét vegyük, pótlólag fölemlíthetjük még, 
hogy a dr. Szabó József által I 865-ben kövületek hiányában pontusi réte¬ 
geknek tartott üledékeket l ő78-ben Lenz 0. (Yerhandlungen dér k. k. geol. 
R. A. 1878. 890. 1.; 1873. 89—90. 1.) néhány ott gyűjtött kövület alapján 
mediterrán koruaknak ismerte fel. 
1874-ben a magy. kir. földtani intézet részéről Matyasovszky Jakab 
volt e hegység geológiai felvételével megbízva, a mikor is sikerült neki ne¬ 
vezett hegység éjszaki lejtőjén, egész hosszában a felső mediterránt jelző 
typusos és gazdag faunát találni. E homokos és fehér márgarétegeket köz¬ 
vetlen, a vastagon letelepedett lösz takarja es a pontusi rétegeknek nyo¬ 
mát sem lehetett találni. A homokos és fehér márgaretegek, főleg a baáni 
bazalt-kőbánya fedőjében számos es sokféle Pleurotomáik által a badeni 
lerakódásokkal azonosíthatók. (Természetrajzi Füzetek IV. köt. 886. 1.) 
Battinán a keleti hegyoldalhoz épített házak mögött, nem messze dólfelé, 
az ott szálban álló bazalt-tuffa és bazalt-breccia rétegektől, a lösz alatt 
több köbméter nagyságú mészkő tömzsek láthatók, Echinus, Conus, Buc- 
cinum és Venus kőmagjaival és egyszersmind bazalt zárványokkal is. Ha 
tehát itt e lerakódás nem másodlagos — a mi nem valószínű — akkor a 
battina-baáni bazalt-kitöréseket, Matyasovszky szerint, még a felső medi¬ 
terrán előtti időbe kell sorozni, holott az eddig ismert magyarországi ba¬ 
zalt-kitörések mind későbbi, a pontusi lerakódások idejébe esnek. 
Kitűnik továbbá Matyasovszky geológiai térképéből az is, hogy a 
bazalt nem csak két, hanem 5—6 ponton is áttöri a mediterrán rétegeket. 
A felső-esztergályi lerakódások jellemzéséhez. Ama lerakódáso¬ 
kat, a melyekből Lunácsek József a múlt márcziusi szakülésen bemuta¬ 
tott czápafogakat gyűjtötte (Kohlt. Közi. XIII. köt. 807.1.), dr. Schafaezik 
Ferencz a rá következő május folytán meglátogatta, s ott szerzett tapasz¬ 
talatairól a következőket jegyzi meg: «A Felső- és Alsó-Esztergály és 
Kékkő között E-D-i irányú hegyhát amphibol-trachyt-brecciából áll, mely 
egy hatalmas quarczhomokrétegösszleten nyugszik, a mely utóbbinak aljá¬ 
ban egy a felső-esztergályi völgybe nviló árokban 5—6 méter vastagság¬ 
ban quarczkavics van feltárva. Az árok nyílása a felső-esztergályi felső 
(evangélikus) templomtól egyenesen nyugati irányban vagy 400 lépés 
távolságra esik. Ez a kavicspad, valamint a fölötte következő homokrete- 
gek es a trachytbreccia 8° alatt dűlnek Nv-ra. E kavics tojás egészen ököl- 
nagyságú legömbölyített kőzetdarabjai között uralkodó a szennyes-sárga 
és világosbarna quarczit, míg egy erősen biotitos gneisz, továbbá a gránit 
és egy a benne még előforduló apró quarcz-szemeken kívül már csaknem 
egészen kaolinná elmállott aplitos kőzet darabjai csak alárendelten talál- 
