16 
STAUB MÓRICZ: 
akadtam, mely minden kétséget kizáró módon mutatta, hogy a vélt fűleve¬ 
lek a legszebb pálmák egyikéhez, a datolyapálmához tartoznak. 
A legelső fosszil phcenix-leveleket leírta gróf Sternberg Gáspár 
1855-ben, de sem a nemre, sem a fajra nézve nem ismerte föl azokat. 
A csehországi altsatteli barnaszén homokkövében találták és gróf Stern¬ 
berg a cycadeák leveleivel hasonlította össze. Az egyiket Cycadites salicifo- 
lius- nak (Versuch e. geogr. bot. Darst. d. Flóra d. Yorwelt II. p. 195. 
Tab. XL. fig. 1.); a másikat Cycadites angustifolius- nak (1. c. fig. 4.) nevezte 
el. A leírás szerint alig lehet e két töredéket egymástól megkülönböztetni; 
mindkettőnél a keskeny szárnyak ülők, a mikben pedig eltérőknek látsza¬ 
nak, ezek oly lényegtelen dolgok, melyek mindenkor a fosszil maradvány 
megtartásának állapotától függenek. 
Unger F. e maradványokat a phoenix-hez tartozóknak mondotta (Gén¬ 
ét spec. plánt. foss. p. 333.), de ő is két egymástól különböző fajnak tekin¬ 
tette, és Phoenicites salicifolia- és Ph. angustifolia- nak nevezte el. Fried- 
rxch P. (Beitr. zűr Kenntniss dér Tertfl. d. Pr. Sachsen. — Abhandlungen 
z. geol. Specialk. v. Preussen u. d. Thür. Staaten, Bd. IV. Heft 4, pag. 19.) 
azt mondja e két maradványról, hogy az első egyáltalában az összehasonlí¬ 
tásra alkalmatlan pálmadarab; a második pedig nagyobb levéltöredék, 
azonban megtartásának állapotja rossz. 
Phcenix-maradványt irt le 1858-ban Brongniart A. is. (Prodr. d’une 
hist. des vegét. foss. p. 151 et 508 [üde Unger, Gén. et spec. plánt. foss. 
p. 3331 és Tabl. d. genr. pag. 118 [üde G. de Saporta, Etud. sur la végét. etc. 
Suppl. I. p. 39. Adnot.J) Puy környékéről (Haute-Loire) származó arkose-ből, 
hol a kőzetben a szárnyalt levél mellett még a virágzat takarója is meg¬ 
volt. Brongniart eme érdekes példányt Phoenicites pumilus- nak; de Saporta 
pedig Palaeoplwenix Aymardi- nak (Essai de ser. s. les pl. des arkoses de 
Brives prés le Puy-en-valey. — Ann. Soc. d’agricult. se. árts. et comm. du 
Puy, 1879. vol. XXIII.) nevezte el. 
Unger F. az ismeretes radoboji márgákból leírta a Phoenicites specta- 
bilis-t (Chloris protogaea, p. 39—40, tab. XI.). A töredék a szárnyalt levél 
középső részének felelhet meg, mert az az élő phoenix-levél alsó meg felső 
részen elkeskenyedik és ugyanott szárnyai is kisebbednek. A levélorsó vastag¬ 
sága 9 mm és hossza 574 mm; felső részén nem keskenj'ebb mint az 
alsón, mi szinten bizonyítja azt, hogy a töredék a levél közepéből való. 
Az orsó továbbá kidomborodó, a mint azt egyáltalában a szárnyalt pálma¬ 
levelek orsójának alsó felületén láthatni. 
Az oi só mindkét oldalából 11—50 mm-nyi közökben indulnak ki a 
szárnyak, melyek itt-ott egymással szemben állanak, de különben ott is, a 
hol egymással váltakoznak, csak csekély távolságban vannak egymástól. 
A szög, melyet a szárnyak az orsóval kepeznek, alig hegyes; a rajz azonban, 
melyet Unger a levélről készített, nem tünteti azt föl, a mit a szövegben 
( 16 ) 
