MUNKÁCS FOSSZEL FLÓRÁJA. 
17' 
mond, ugyanis azt, hogy az orsó a szárnyak tövét befödi. A rajz szerint a 
szárnyak töve kissé kiszélesedvén, csakhamar ismét szűkül és átmegy a 
nem — majd 12, majd 34 mm — széles lemezkékbe. E lemezkék egyike 
sincs egész hosszában megtartva, a leghosszabb köztük meghaladja a 
150 mm-t és még letört végén is 20 mm-nyi szélességet mutatván, azt 
gyaníttatja velünk, hogy eredeti hosszúsága jóval nagyobb volt. 
Az élő szárnyalt pálmaleveleknél a szárnyak felső részükön elkeske¬ 
nyednek és kihegyesednek úgy, hogy az egesz szárny vonal-lándzsa idomot 
nyer. Az élőkkel való összehasonlításból még azt is megtudjuk, hogy a 
fosszil töredék a levél alsó lapját tünteti föl, mert az élőknél a felső lap 
tövén a szárny szélei összehajlanak, úgy, hogy a szárny ez által váluido- 
muvá válik és hátsó lapján a középér erősen kiálló elet képez. 
A radobojilevelek különben nagy nyomást szenvedhettek, mert a szár¬ 
nyak egészen lelapultak és a középér mentén foszlottak; ez utóbbi sajátsá¬ 
got különben Unger az élő datolyapálma leveleinél is tapasztalta. 
A szárnyak középerével párhuzamosan menő finomabb ereket Unger 
nem láthatta példányain és megjegyezte azt is, hogy az élő szárnyalt pálma¬ 
levelek között nem talált egyet sem, melyet a fosszil töredékkel párhuzamba 
állíthatott volna. 
Ama jelentéktelen, 96 mm hosszú és 27 mm széles szethasadt szárny¬ 
töredékek, melyeket Unger F. a sotzkai flórából említ (Denkschrftn. d. k. Akad. 
d. Wiss. Bd. II. p. 156. Tab. XXIII. Fig. 9.), alig tartoznak biztossággal 
Phoenicites spectabilis- hoz* a mint ezt Unger állítja. 
Kétség, férhet Heer 0. levelehez is, melyet Unger elnevezése alatt a 
Svájcz harmadkori rétegeiből (a lausanne-i alagút felső kék márgájából, aHohe 
Rlionen. — FI. tért. Helv. Bd. I. p. 94. T. XXXIX.) ismertet. A levélből 
hiányzik mindenekelőtt az orsó, mely Heer szerint a kőzetben volna elrejtve; 
a távolság, melyben ez okból a két szárnysor egymástól fekszik, 22—24 mm-t 
tesz és e szerint a szárnyak töve sem látható. Az éji levél jóval nagyobb is 
lehetett a radobojinál, mert a szárnyak egyike hosszúságára nézve meg¬ 
haladja a 228 mm-t; szélessége pedig 36 mm. A mennyire ennek töve 
megmaradt, ez ép oly keskenynek bizonyul minta radoboji levél szárnyainál; 
megvan a középere is, de a finomabb erek itt sem láthatók. Jellemző mind¬ 
két levelre nézve még az, hogy a szárnyak oly közel állanak egymáshoz, 
hogy a lenyomatban cserépszerűleg fedik egymást, mi Heer levelénél már 
az alsó szárnyaknál tapasztalható. 
Mindkét töredék azonban kétségtelenné teszi azt, hogy az ep levelek 
feltűnően nagyok lehettek és a szerzők egyetértőleg legalább 3‘2 m-re becsü¬ 
lik hosszúságúkat. * 
Schimper W. Ph. (Traité de pal. vég. II. p. 497) megemlíti, hogy 
Noulet Phoenicites spectabilis ÜNG.-t Toulouse környékéről az Ariege medré¬ 
nek jobb partján levő miocenkorú finom mollasse-homokkőből írja le 
Földtani Közlöny. XX. köt. 1890. (17) 2 
