A DZSEBEL-BU-KORNEIN. 
27 
Kitűzött feladatomnak némi érdeket kölcsönöz az, hogy bár Tunisz 
városa a legismertebbek közé tartozik Észak-Afrikában, a közelében levő 
Dzsebel-Bu-Kornein, mely nemcsak Tuniszban és fővárosában, de a Gibral¬ 
tártól a Bosporusig mindenütt híres a tövében fakadó hammam-lifi hőforrá¬ 
sokról, geológiai szempontokból eddigelé még csaknem terra incognita. így 
a kitűnő szerkesztésű PETERMANN-féle földrajzi füzetek egyike 1888-ban 
Boanckenhorn egy nagyszabású dolgozatának közlését kezdte meg, 1 mely 
Afrika geognostikai viszonyainak eddigi ismeretét állítja egybe az egész 
irodalom segélyével, német alapossággal, de önálló kutatások nélkül. Az első 
közlemény az Atlas vidékeit foglalja magában s bár a szerző gondosan össze¬ 
állítja és felhasználja az egész irodalmat 1887-ig (bezárólag), adatai között 
szakirodalomban önálló megfigyelésről, melynek ily eredménye lett volna, sehol, még 
a kairói «Société Géographique Khédiviale» kitűnő szakkönyvtárában sem találtam, 
kénytelen vagyok feltenni, hogy Credner nem lett helyesen értesítve, és ennélfogvar 
az Alexándriától Abukirig terjedő mészvonulatot terjesztő ki Egyiptom északi part¬ 
vonalának többi részére is. — Ugyancsak e tárgyra vonatkozó s rendkívül érdekes 
megjegyzés az, melyet egy múlt századbeli magyar mérnök, Tóth Ferencz báró, ki 
tanulmányait a párisi hadmérnöki akadémián végezte s ki az európaiak közül legelső 
tervezte a Szuez-csatornát, a delta alapjának topographikus viszonyairól mond: 
«Fontos észlelet az, hogy a delta magasabb, mint Egyiptom többi része s a tenger 
felől a burluszi pálmaerdő szegélyezi, melynek talaja sokkal magasabb, mint a szom¬ 
szédos vizek, és ez a topographiai megjegyzés elegendő, hogy megdöntse azt az elmé¬ 
letet, mely szerint a delta üledék által keletkezett!) (Tott, Memoires sur les turcs et 
les tartares IV. k. 24. 1.). Tóth következtetése ugyan nem helyes, és ez már a geológia 
által igen könnyen bebizonyítható, de észlelése hű és igaz, a mint erről 1888-ban 
személyesen meggyőződtem; ehez kiegészítésül csatolom azon megfigyelésemet, hogy 
az egész éjszaki partvonulat tengerszín alatti mészpadon nyugszik s a tenger és 
sivatag homokjából és a Nílus iszapjából lön felépítve, mely már azokban az időkben 
megvolt, mikor a delta területét tenger födte (1. Egyiptom északi partjain. Földr 
Közi. 1888, 595. 1.), bár akkor még csakis a burluszi szegély emelkedett ki, meg¬ 
jelölve az egykor felépülő delta éjszaki határát, melyen tényleg nem terjeszkedett, 
s ma sem terjeszkedik túl a delta, mint ez a tengerfenék méréseiből egész pontosan 
kimutatható, a parttól a tenger egészen egyenletesen mélyed minden különösebb 
zátony képződés nélkül, mert a folyam hét torkolatának zátonyépítő hatása alig 
1—2 km-re terjed ki (Larousse, Annál. Hydr. 1860.). Ámbár különös, hogy Tóth 
után senkinek eszébe nem jutott e megfigyelésre súlyt fektetni, de ennek oka egy¬ 
részt az, hogy a deltára vonatkozó kutatásokat vagy a delta déli csúcsánál vagy az 
egyes torkolatoknál végezték; másrészt az éjszaki partvonalat csakis vízrajzilag tanul¬ 
mányozták (Böttger, Das Mittelmeer 83. 1.), Linant de Bellefond óta pedig be nem 
járták s Ascherson, a ki megkísértette, vezetőt sem kapott e helyekre (Ascherson in 
litt.); mindez azonban nem vonja le Tóth érdemeit, mert ő volt az első, ki a delta- 
képződés helyes felfogásához az első útbaigazító adatot nyújtotta. (L. «Báró Tóth 
Ferencz egyiptomi utazásáról)) (1771) szóló czikkemet a Földr. Közi. 1889. 340—341. 
lapjain.) 
1 Dr. A. Petermann’s Mitth. Ergánzungsheft Nr. 90. Blanckenhorn M., Die 
geognostische V erháltnisse von Afrika. I. Tlieil, Dér Atlas, das nordafrikanisclie 
Faltengebirge. Gotha, Justus Perthes, 1889. 
(27) 
