28 
JANKÓ JÁNOS : 
sem a Dzsebel-Bu-Kornein kettős ormára, sem a tövében fakadó hőforrá¬ 
sokra semminemű feljegyzést nem találtam. Holland 1 és Stache 1 2 leírják 
ugyan Tunisz város környékének geológiai viszonyait, általános feljegyzéseik 
azonban a mi területünket alig érintik, míg részletesen az a Zaguán, ez a 
Dzsebel-Beszász hegvet írja le vagyis a Dzsebel-Bu-Kornein két töszom- 
szédját. 
A régi rómaiak, a Tuniszhoz közel fekvő Karthágó egykori urai már 
többet tudtak e hegyről és forrásairól, mint mi. Karthágóból látni lehet a 
hegy kettős ormát, melyet Virgilius is leír «gemini scopuli» név alatt, 3 
s bizonyára e két hőforrás az, melyet a rómaiak térképeiken «aquae Persia- 
nae»-nak neveznek s hol Appuleius, mint azt a kartliagóiknak elmondta, 
egészségét helyreállttá, megerősödött. 4 Ugyanezen térképek szerint Karthá¬ 
góból kiindulva a part mentén két városra találunk, mindakettő Maxula, az 
egyik, a nyugati vagyis a közelebbi a Maxula Prates, melynek nevét a 
helyén álló mai Bades őrizte meg, a másik, a keleti, a melyik távolabb volt, 
Plinius szerint valóságos római colonia vala, mig Ptolomeus a Palea — ősi 
melléknévvel jelöli. 5 * Grenville Temple szerint az nem más, mint a mai 
Hammam-Lif. B Sőt Karthágó híres búvára, az angol Davis szerint valószínű, 
hogy a hegyoldalban található márványbányákat, melyek értékesítését 
Mohamed bej megkezdte ugyan, de aztán abba is hagyta, daczára annak, 
hogy az innen kikerülő piros eres, fehér márvány elég lágy és csiszolva igen 
szép, már a rómaiak idejében feltárták. 7 Minthogy pedig ez egyszersmind 
a legtöbb, mit a Dzsebel-Bu-Korneinról a régi és újabb írók feljegyez¬ 
tek, szabad legyen a saját vizsgálataim eredményeinek összefoglalására át¬ 
térnem . 
Afrika északi partvonalának nyugati szakasza, az Atlasz tömege Olasz¬ 
ország felé a Bon-fokkal végződik, ez előtt terül el a pompás tuniszi öböl, 
mely félkörszerűen hajlik a Blanc-fokig. Ez öböl nyugati partját a Medzserda 
jelenlegi és régi lefolyásának, jelenlegi és régi torkolatának negyedkori lera¬ 
kodásai és sósvizű maradványai, melyeket Tuniszban szebkhának neveznek, 
1 Holland, Sur la montagne de la grande faille Zagliouau. Compte Rendű 
d. Acad. d. Sciences. 1885. 101. köt. 1189. 1. 
2 Stache. Die Erzlagerstátte des Djebel Recas bei Timis. Verli. k. k. Geolog. 
Reicbsanstalt. Wien. 1876. 56. 1. 
8 Aen. I. 163. 
4 Appuleius Florida. 354. 1. Elmenhorst. — Barth, Wanderungen durch die 
Küstenlánder des Mittelmeers. I. 129. Berlin 1849. 
5 D’Avezac, Esquisse générale de l’Afrique, 1844. p. 179. 1. 
11 Ezt már Shaw is megállapította: Voyages dans plusieurs proviuces de la 
Barbarie et du Levant. 1743. I. k. 198. 1. 
7 Davis, Karthágó und seine Ueberreste, Leipzig, 1863. 185. 1. 
( 28 ) 
