A DZSEBF.L-BU-KORNEIN. 
35 
Lif lakói egy nagy kincs keresésére indultak, mely a hagyomány szerint a 
hegy mornaki oldalán vagyis a «Darbet m’ta Szidna Ali»-nál van elrejtve. 
A kincskeresők ott barlangra akadtak, melybe behatoltak, de e pillanatban 
egyiküket mély örvény nyelte el, a többiek pedig, hogy életüket meg¬ 
mentsék, azonnal visszafordultak és máig sem tudják, mit lett azzal a sze¬ 
gény társukkal, él-e, meghalt-e, megtalálta-e a nagy kincset vagy sem; ki 
tudta-e játszani a kincsőrző dzsineket, vagy azok elvesztették őt. Junius 
4-én Frederic Quirol a barlangra csakugyan rátalált s kíváncsiságtól ösztö¬ 
nözve néhány arabot, fáklyákat s köteleket vitt magával s behatolt a bar¬ 
langba. A nyílás két méter magas, ez egy hat meter bosszú folyosóba 
vezetett, majd egy keskeny szakadékon, mely bárom méter bosszú, átha¬ 
tolva, 20 m bosszú, 10 m széles és 5m magas terembe jutott, melynek 
végén két méternyi széles nyílás 12 m bosszú terembe vezetett és ebben 
talált egy kutat, melynek területe csak 4, de mélysége 45 m volt. 
Ennek partján talált Quirol egy emberi tetemet, rajta volt ruhája, turbánja, 
czipője, egy kis táska is volt vele, benne papírokkal s néhány régi arany 
és ezüst pénzzel. Hajához egy zacskó volt kötve, melyben föld volt és 
egy papiros s rajta egy Gilena-ben-Ahmed Sbihi el Garbi nevében irt rende¬ 
let. A test bámulatos epen maradt meg. Quirol a leletről azonnal jelentést 
tett, melyet aztán Hammam-Lifbe szállítottak, hol az orvosi látlelet azt 
állapította meg, hogy ez az ember már negyven év óta feküdt holtan a bar¬ 
langban. Minthogy e barlangot magam is bejártam s Quirol méréseit ismé¬ 
teltem, megerősíthetem, hogy azok teljesen pontosak, s bár ő maga az 
érdekes barlangot eddig le nem írta,* a felfedezés érdeme kétségkívül az 
övé. E barlangban már cseppkövet nem találtam, annál érdekesebbnek tar¬ 
tom azonban az utolsó terem kútját, mely jelenleg ugyan vízteleníti áll, de 
ha a monda adatainak hihetünk, időközönkint meg szokott telni. 
A barlangok meglátogatása után befejezésül felkapaszkodtam a 
csúcsra, s ezzel bejutottunk a negyedik regióba. Valóságos sziklakorona ez. 
Iszonyú vad, kietlen, minden élet nélkül. 40—50 cm vastag rétegek fejein 
kell felkapaszkodni, oly rétegeken, melyek 73Va foknyi dőléssel EENy felé 
már csaknem megmászhatlanok. De végre felértünk s fáradtságunkat bőven 
jutalmazta a felséges tájkép. A tetőn mintegy 10—15 négyzetméternyi 
fensik van, honnan 4—5 m magas alapon hosszú pózna nyúlik fel, melyet 
Hammam-Lifből is lehet látni. A francziák helyezték azt ide egy köbméteres 
kőkoczkával együtt. A sziklakorona kőzete ugyanaz a tömör, fossziliákban 
szegény neocom mészkő, a mely az egesz begy tömegét alkotja. 
Ezek azon adatok, melyeket a Dzsebel-Bu-Kornein geológiai viszonyai¬ 
ból utazásom alkalmával összegyüjthettem. 
* A barlangnak eddig csak a méreteit közölte egy tuniszi újság, minden rész¬ 
letező leírás nélkül, de a felfedező megnevezésével. 
( 35 ) 
3* 
