FALLER KÁROLY : A VAS GEOLÓGIÁJA. 
41 
A VAS GEOLÓGIÁJA. 
Faller Károly- tói. 
A vas a természetben a legelterjedtebb anyagok közé tartozik, körülbelül 
200 különböző ásványban található. A kőzetek- és földeknek sárga, vörös, barna, 
zöld és fekete színe majdnem kizárólag a vas vegyületeinek tulajdonítható. Álta¬ 
lában vas nélkül sokat veszítene a természet színes jellegéből. 
A legtöbb agyag és földfajta vasoxydhydrat által barnára vagy sárgára van 
festve, a homokkövek és porphyrok vörös színe a vasoxydtól ered, az eruptív 
kőzetekben lévő vasoxydulsilicat zöld vagy fekete színt hoz létre ; a mint az a 
bazalton, andesiten, augitporphyron, porphyriten, gabbron, szerpentinen, diabason 
észlelhető. 
Ezekből látható, hogy a vas, a hova csak tekintünk, majdnem mindenütt 
képviselve van. Ismeretes, hogy ezen anyag sok helyen oly tisztán is előfordul, hogy 
azt bányászni lehet, s értékesítik is. Ha a különféle vasfajok előjövetelét, és a ter¬ 
mészetes vasvegyületek keletkezését szemügyre veszszük, következő képződménye¬ 
ket különböztethetünk meg : 
I. Yizi eredetű képződmények. 
A vasérczeknek ezen neme legelőször ötlik szemünkbe. A szénsav tartalmú 
víz ugyanis feloldja a földben és kőzetekben lévő vasoxydult s carbonat alakjában 
lerakja. Különben a vasoxydulsilicat is képes bitumenes anyagok jelenlétében car- 
bonatokat létrehozni. Ha vastartalmú oldatok mészcarbonattal találkoznak, az 
alkatrészek kicserélődnek; a mész helyébe vas lép. Ezen folyamatot legjobban 
igazolják a gyakran előforduló álalakok. Az oolithok és conchiliák, melyek erede¬ 
tileg mészcarbonatból állanak, ezen folyamat következtében gyakran egészen 
vaspátba mennek át. 
A vaspátlerakodások ennélfogva a vastartalmú kőzeteknek kilugzása következ- 
lében jönnek létre s ilyenkor concretiok, lencsék, telepek s telérek alakjában föllel- 
hetők vagy pedig, mint már említve volt, kiszorítják a mésztelepeket, s hatalmas ál¬ 
alakokat képeznek. A legtöbb érczfekvet ezen két csoportba tartozik. Az agyagos 
vaskőlencsék, — melyek gyakran szerves eredetű magot tartalmaznak — és a 
szénvaskövek (blackband) ugyan concretióknak tekintetnek ; de a pátvas köveknek 
legnagyobb része, mint utóbb látni fogjuk, határozottan álalaku képződményeknek 
tekintendők. Mind a két esetben az érczképződés csak akkor ért véget, a mikor a 
bezárt üledékek már rég lerakodtak. 
Tekintetbe véve a vascarbonatoknak további termékeit, látni fogjuk, hogy a 
feloldott carbonat a levegő oxygenjével érintkezvén, lassan oxydálódik s vasoxyd- 
hydrat foszlányok alakjában az oldatból kiválik. Ily úton szintén hatalmas ércz- 
fekvetek képződhetnek. 
Különben ugyanily változásnak van alávetve a már szilárd s elkülönített 
vascarbonat is. Innen magyarázható, hogy a vaspáttelérek kibúvásain s kévésbbé 
(41) 
