9S 
A BÁNYÁSZATI SZAKOKTATÁS. 
egynéhány buzgó munkatársat üdvözöl; vidéki tagtársaink száma az emlí¬ 
tett évben tett 154-őt; ezek közűi 74 azaz 48% bányász vág} 7 bányabodai 
hivatalnok és pedig 31 főnöki minőségben, 36 a czim szerint bányatiszt 
vagy bányamérnök és a 7 azaz hét egyenesen az akadémiából, tehát 
iskolai levegővel tele szítt, a gyakorlatba kerülő bányagyakornok. Ennyi 
Magyarország bányászainak száma, kik a földtani társulat működését támo¬ 
gatják és a kik érdeklődést tanúsítanak hazai irodalmunk egyetlen orgá¬ 
numa iránt, mely európai színvonalon állva, bű tükre a geológia körül 
kifejtett törekvéseinknek. 
E nem igen lelkesítő állapotnak már egy ízben kifejezést kölcsönzött 
a földtani társulat első titkára, midőn a közgyűlés elé terjesztett jelentésé¬ 
ben (1888. februárius 1-én) a többi között a következőt is elmondta: 
«Tíz esztendeje, hogy szerencsém van, a földtani intézet helyiségeiben meg¬ 
fordulni, de ezen idő alatt egyetlen egyszer sem találkoztam a selmeczi akadémia 
egyik-másik növendékével, ki az oklevél elnyerése után még tovább járt volna szel¬ 
lemi birtok után ; akárhogy gyönyörködjenek a külföldi szakemberek, igaz, a sors 
mostohasága következtében jelenleg nem méltóan elhelyezett országos intézetünk 
gyűjteményein, fiatal bányászaink nem járnak oda okulást keresni; legkevésbé pedig 
hallottam azt, hogy országos fölvételeikre készülő geológusaink egyikéhez vagy 
másikához csatlakozott volna egy ilyen kezdő bányász ! De elég ebből ennyit, már is 
félek, ha netalán illetékességem határát túlléptem.* 
De most hallgassuk meg a miniszter urat. A bányászati szakoktatásra 
vonatkozólag a következőkép nyilatkozott: 
Ami a bányászat kérdését illeti, szükségesnek tartom kiemelni, hogy igenis 
hazai bányászatunk fejlesztését egyik sürgős, elodázliatlan feladatomnak tekintem, 
csakhogy a kellő egymásutánt, a kellő sorrendet, a megfelelő erők helyes kihaszná¬ 
lását kell folyton szem előtt tartanom. 
Mint egyik elsőrendű és mondhatom, égető kérdést, a bányászati szakoktatás 
reformját kell felemlítenem. 
A bányászati szakoktatás reformját azon szempontok figyelemben tartása 
mellett, vélem eszközlendőnek, hogy az gyakorlatibbá tétessék s hogy az elméleti 
oktatást lehetőleg kötelező gyakorlati szakoktatás előzze meg. 
Másodszor akként, hogy úgy a tanulóknak, mint különösen a tanároknak mód 
nyugtassák arra, hogy a bányászati tudomány és a bányászati technika fejlődésé¬ 
nek folytonos színvonalóm maradhassanak. 
Ezek azok az irányelvek, melyek mellett a bányászati szakoktatás reform¬ 
ját keresztülvinni szándékozom. 
A mit a bányászati szakoktatásnál módosítandónak tartok, az, hogy azon 
különböző szakok száma, melyek a bányászatnak csak egyes specziális ágaira képe¬ 
sítenek, lehetőleg redukáltassék, mert óhajtandó, hogy az illetők minél több szakban 
nyeljenek kötelezőleg kiképeztetést. Szükségesnek tartom ezt azért, mert habár 
* Földtani Közlöny XVIII. köt. 115. 1. 
(58) 
