112 
TÁRSULATI ÜGYEK. 
hogy tanár és tanuló egyformán jeleskedtek, mutatja az, hogy ő Fensége 
még most is különös előszeretettel foglalkozik a növények tanulmányozásá¬ 
val és e téren nehány jeles értekezéssel lépett a botanikus írók közé, és 
ö volt az első, ki a lipótmezei Gugerhegyen fedezte föl az ammoniteket. 
De In a haza! Kómer javában dolgozott és tanult, midőn az 1848-iki 
ev lelkesítő hatása kiragadta a tanszékből, ki a természettudományi 
múzeumból, ki a termeszét ölelő karjaiból és számos tanítványával együtt 
beállott a 33 eves tanár a hazát védők táborába. 
Fölvette az utászok egyenruháját, épített hidakat és sánczokat és meg¬ 
szerezte magának vele a rabbilincset, mely évekre megfosztotta szabadságá¬ 
tól. Még csak 1854-ben került vissza rendtársai közé, vissza az általa annyira 
megkedvelt Bakony szivébe, Bakonybélbe, hol csakhamar visszanyerte megint 
lelkenek ruganyosságát. 
De megelégedettnek, boldognak ügy látszik nem érezte magát. Taní¬ 
tott ott, itt is, elment nevelőnek is, mindig ama szándék megvalósításán 
fáradozván, hogy a világi papság kebelébe fölvétessek; azonban minden 
szándéka meghiúsulván, végre 1857-ben visszament Győrbe, hol ismét tanár- 
kodott és az ottani gyűjtemény rendezésével foglalatoskodva, de onnét is 
kizavartatott és Kőszegre küldetett tanárnak. 
Végre Budapestre jutott az újonnan felállított állami katholikus főgym- 
nasiumboz igazgatónak és most egész erejét a régészetnek szentelte. Nem 
sokára a régészet magántanára, a muzeurn régészeti osztályának őre, végre 
egyetemi rendes tanár lett és akkor festőmesterének unokája, e sorok 
igénytelen írója, részesült abban a szerencsében, tanítványa lenni, kit beve¬ 
zetett a régeszet tudományába, kit elvitt kirándulásaira és kivel együtt nagy 
ügygyel-bajjal czipelte a római légionáriusok készítette téglákat. 
Ez időtől kezdve jóvá tette a sors, a mit eddig a fiatal, tehetséges és 
ritka szorgalmú pap és búvár ellen vétett. A kitüntetés külső jelei sorra 
követték egymást. Meghalt mint nagyváradi kanonok, jánosi ez. apát, királyi 
tanácsos, a vaskoronarend és több külföldi rend lovagja; számos külföldi 
társulat tiszteleti es levelező tagja volt; a m. tudományos akadémia 1860-ban 
választotta levelező és 1871-ben rendes tagjává, a mi társulatunknak 1860 
óta volt tagja. 
Ki Eómer egyéniségével akar közelebbről megismerkedni, az olvassa 
el «A Bakony, terményrajzi és régészeti vázlati) ezirnű könyvét, mely az 
akkori idők irodalmának igazi gyöngyét képezi és mely — a mi még csodá¬ 
latosabb — ! 860-ban második kiadásban jelent meg. Papi ruhájában, föl¬ 
szerelve zöld növenyszelenczével, geológiai kalapácscsal és egy vastag könyv¬ 
vel, melybe a ritkább növényeket elhelyezte, vállán tarisznyával, melyben 
kis ebédjét vitte, úgy járta be a begyeket és völgyeket, sietett faluról falura, 
mit sem törődvén a parasztnép gunyszavaival vagy gyanúsításaival. Hírét 
veven valamely kövületlelethelynek, akár forró napfényben, akár esőben oda 
(72) 
