113 
TÁRSULATI ÜGYEK. 
sietett, tele rakta a talált kincsekkel zsebeit és tarisznyáját, visszatértében 
szép növényre akadván, ez csakhamar eltűnt a vastag könyvben vagy a zöld 
szelenczében és midőn így megrakva hazatért a vendégszerető házba, elfo¬ 
gyasztotta ebédjét, azonban csakhamar ott hagyta a csevegő társaságot a 
feketelevesnél és fölsietett a templom tornyába, hogy lerajzolja a harangokat 
és lemásolja ezeknek czímiratait, és midőn lejövet alkalmával megmondták 
neki, hogy a község határában cserepekre akadtak, nyomban oda irányozta 
lépteit. «Azért barátim», mondja könyvében, ((csúfoljatok bátran ócskász-, 
ódondász-, avatagár-, cserépszaglász-, harangász-, nyúzár- vagy akármilyen 
gár- és gáznak, én avval mit sem törődöm.csak ki a kincsekkel 
stb.» . . . 
Olvasni kell továbbá azt, hogy milyen kitartással és buzgalommal 
kereste a csernyei márványbányát, melyre sok barangolás után valahára 
akadt. ((Elindultam oda azon reményben, miszerint még ma kéjelgni fogok 
a csodanagyságú ammonitek és orthoceratitek között, minthogy ezekről már 
egy év óta ábrándoztam, egy hét óta mindennap álmodtam.*) 
Mennyit köszönhetne neki a hazai geológia, ha megmaradt volna e 
tudományszak mellett; ezt leginkább ítélhetnék meg a régészek, kiknek 
egyik vezére lett. 
Mielőtt e kedves alaktól búcsút veszek, még önvallomásainak egyikét 
akarom a tisztelt közgyűléssel közölni. Egyszer megesett rajta, hogy a 
Bakonyban el is tévedett és akkor megbánta, hogy vezető nélkül elindult, 
mit azért tett, mert «nem szerettem soha, ha valaki vagy ábrándim közt 
üres csacsogásaival háborgatott, vagy saját egyéni nézete szerint a természet 
szépségéit akarta velem élveztetni, mivel nagyobbára csalódtam , midőn nem 
tulajdon ösztönömet követtem, hanem más ízlése után indultam. Kinek- 
kinek meg vannak saját személyes nézeti, érzési,.Szűzen akarám 
tehát mindenkor azon benyomásokat élvezni, melyeket a változékony ter¬ 
mészet kimenthetlen szépségei reám teendnek — és soha sem szerettem, ha 
más tán mesterkélt, vagy beteges képzelődés által tulcsigázott érzelmeit 
mintegy reám akará tukmálni. Mindig óhajtám, hogy remek anyaföldünk 
bájai szemlélésében szemeim legyenek ama tiszta tükör, melyen a természet 
szépségei akadály nélkül lefestetnek». 
Rómer Flóris tanuló- és bajtársa 
dr. Rónay Jáczint 
volt. Tehetségeikben, hajlamaikban is megegyeztek, de Rónay ideálisabb, 
a philosophiai elmélkedésekre hajlandóbb egyénisége csak későbben, az élet 
valóságos fölismerése után adta magát át lelke egész erélyével a természet- 
tudományok mívelésére. A Föld őstörténelmének csodái új látókört nyitot¬ 
tak kutató lelkének és ha már philosophiai tanulmányaiban kereste az igaz¬ 
ságot, még inkább a természettudományban vélte azt föltalálhatni és az igaz- 
Földtani Közlöny. XX. köt. 1890. (73) g 
