114 
TÁRSULATI ÜGYEK. 
ságot hirdetni is lett nemes lelkének fővágya. Csak habozva fogadta el a 
kitüntető meghívást királyunk udvarára, hol boldogúlt trónörökösünket 
hazánk dicsteljes történelmével kellett megismertetni; de midőn Latour 
tábornok, a trónörökös nevelője azt mondta neki: ((Igazságot akarunk, 
kövesse Ön meggyőződését», akkor elmúlt minden töprenkedése. 
Rónay Jáczint született Székesfehérvárott 1814. május 13-án. Szent 
Benedek rendjébe lépvén, Szent-Mártonban, Győrött és Bakonybélben tanult 
és 1840-ben a rend győri lyceumában alkalmaztatott mint a bölcsészet tanára. 
Ez időben irta meg eltekintve számos kisebb dolgozataitól, a ((Tapasztalati 
Lélektan»-t és a «Jellemismé»-t, mely művek nagy feltűnést keltettek és már 
az első vitte Rónay-í az akadémiába. 
Ilyen ideális lélek nem maradhatott a hazafiui mozgalomban érintet¬ 
lenül. Részt vett e mozgalomban és mint a győri nemzetőrök tábori papja az 
ékesszólás fegyverével harczolt hazája érdekében. Ezért üldöztetett és hely- 
ről-helyre szökvén, végre sikerült neki Londonba menekülni, hol most a 
nyomor lett második iskolája. Csakhamar azonban elsajátította az angol 
nyelvet, keresett tanító lett belőle, ki, a mint ő Felségének, a királynénak 
elmondta ((többnyire ifjakat készített az egyetemi pályára, de voltak leány- 
növendékei is. Egy parlamenti tag családjában két leánygyermeket 16 évig 
tanított és pádagogiai elve az volt.: «I prefer training to studying». 
Ott Angliában mohón foglalkozott Rónay a természettudományokkal és 
első sorban a geológiával, hiszen Anglia e tudomány klasszikus földje. Lyell 
és Agassiz munkái akkor jutottak teljes érvényre és így megérthető, hogy 
Rónay, ki ott saját szemével láthatta azokat, a mikről Lyell könyvében írt, 
egészen a földtan híve lett. 
1866-ban kegyelmet nyervén, visszatért hazájába, mely akkor minden 
jelesét igénybe vette és így Rónay nem vonult vissza rendjének csendes ma¬ 
gányába, hanem kisodortatott megint a közügyek terére. Az akadémia meg¬ 
választotta rendes tagjává és osztálytitkárrá, a nemzeti színház drámabiráló 
bizottságának tagjává, Győrmegye pusztai kerülete országgyűlési képviselőjévé; 
későbben a közoktatási minisztériumba hivatott osztálytanácsosnak és onnét 
ment el magasabb missziót elfoglalni -— a királyi udvarba, hol utóbb Mária 
Valéria herczegasszony nevelője lett. 
Még élénken emlékszem arra, midőn a magyar orvosok és természet¬ 
vizsgálók 1867-ben Rimaszombatban tartott XH-ik vándorgyűlésén Rónay a 
számos hallgató által élénk tapssal fogadtatván, a szónoki emelvényről vilá¬ 
gos és kidomborodott előadásban leírta a «Kenti barlangot)) és egy évvel 
későbben, a XlII-ik vándorgyűlés alkalmával Egerben «a jégkorszakról» 
értekezett. Előadásán meglátszott, hogy itt nem a dilettáns beszél, hanem a 
termeszét titkaiba mélyen beható tudós és megügyelő, ki a szót is uralván, 
ezzel hallgatóira hatni is tudott. A természettudományok haladásában nem 
látott veszélyt az ember ethikai voltára nézve, mert említett népszerű érte- 
(74) 
