DICKSONIA PÜNCTATA STBG. SP. 
175 
I). squarrosa Sw. a deli félgömb mérsékelt övében, u. m. Keletausztráliá- 
ban, Van Diemensland-on és Újzelandon fordul elő. Ausztráliában Dicksonia 
antarctica Láb és Alsopliila australis ti. Br. a legnagyobb faliarasztok és 
egyszersmind az ottani faharaszterdők jellemző fái. Több mint 1 2 méternyi 
magasságot érnek el és Tasmániában ez első áthatlan sűrűségeket képez. 
A következőben közlöm a fosszil növényre vonatkozó irodalmat: 
1820. Lejridodendron punctatum Stbg— 
1822. Filicites punctatus Mart— 
1S25. Lepidodendrun punctatum Stbg... 
1S28. Sigillaria punctata Brngt. 
1836. Caulopteris punctata Goepp. 
1845. Proto.steris Sternbergi Corda 
1850. « « 
ív. v. Sternberg, Vers. e. g. b. Darst. cl. 
FI. d. Vorwelt. Fasc. I. p. 19. 23. Fig. 
IV. et VIII. f. 2. A. a. b. 1 
Martius, De plánt. non. antediluv. etc. — 
Denkschrftn. d. kgl. bair. bot. Ges.II. p. 170- 
ív. v. Sternberg, 1. c. Fasc. IV. p. XII. 
A. Brongniart, Hist. de vég. foss. etc. I. p. 
421.pl. 141. flg. I. 2 
EL R. Göppert, Diefoss. Farrnkráuter, p.449. 
A. J. Corda, Flóra protogaea, p. 77. 3 
F. Unger, Gén. et spec. pl. foss. p. 193. 
1 gr. Sternberg még a következő synonymákat idézi: 
Scliistus Byerleus caucaloides, Beyerley in Yorkslrir. Petir. gar. nat. et 
art. dec. II. a. T. XVI. f. 1. > 
Scliistus pinoides major et minor, ibid. T. XXXV. F. 9. 10. 
Volkmann, Sil. snb. T. XV. F. 4. 
Strobilns laricinus ejusclem p. 127. T. XXIV. F. 4. Forte ic. nostro. T. XI. 
F. 2. a pictore ab similitudinem squamarum in figurám strobili coacta 
et app. I. IV. F. 4. 5. 6. 
Morand, Die Kunst auf Steinkoblen zu bauen. T. VI. F. 5. T. VIII. F. 
3. 4. 5. 6. ex Museo D. Bomar et T. IX. F. 5. 6. 
Eme irodalmi adatokhoz nem juthattam, de már az idézetekből tapasztalható, 
hogy ezek valamennyien nem vonatkozhatnak a szóban levő növényünkre. — gr. Stern¬ 
berg növényének lelethelye gyanánt a Moldova jobb partján fekvő Iíaunitz uradalmat 
jelölte meg és ezt a kőszénformatióba tartozónak mondotta, noha maga is tudta, hogy 
e helyen mindaddig kőszéntelepet nem tártak fel, de az ott előforduló homokkövet 
tartotta a szenet kisérő homokkőnek. E téves adatot átvette 0. Heer is (Beitr. z. 
Steinkoklenfl. d. arct. Zone), de még a FI. foss. arct. Ill-ik kötetének, melyben ez 
értekezés foglalva van, előszavában kiigazította azt Feistmantel 0. közlése folytán. 
E szerző arra figyelmeztette ÜEER-t, hogy Ivrejci már 1853-ban kimutatta a «Ziva» 
nevű cseh folyóiratban, hogy a kaunitzi homokkő a cseh krétaformatió legalsó osz¬ 
tályába, a peruci rétegekhez tartozik és H. R. Göppert szerint Reuss már 1852-ben 
(Jahrb. d. k. k. geol. Reichsanst. III. p. 105.) közié, hogy a kaunitzi homokkő a 
Rotliliegend fölé rakódott le és kétségen kívül a középső kréta alsó rétegéhez vagyis 
az alsó quaderformatióhoz számítandó. 
2 Brongniart idézetéből tapasztalhatni, hogy Sternberg növényét, mert ennek 
leírását és rajzát vette át művébe — Sigillaria-u&k mondja és így Martins nézetét 
(1. c.) nem ismerte, noha ő maga mondja, hogy a fossil törzs ornamentikája bizo¬ 
nyos harasztok levélnyeleinek tövével való hasonlatossága föltűnő, nevezetesen Dick¬ 
sonia rubiginosa és Pteris Plumieri volnának itt fölemlítendők. 
3 Idézve a munka Il-ik 1867-ben megjelent kiadása után. 
(133) 
