178 
STAUB MÓRICZ 
felső részén is találhatók. A h) rajzon például láthatók körben a forradás felső 
részén a barázdácskák, melyek az adventiv gyökerek által képeztetnek. 
A táblán ábrázolt törzs felére van kisebbítve; természetes nagyságban lát¬ 
hatók a levélnyelek az a) és b) ábrában, melyek csak alakra nézve különböznek egy¬ 
mástól és egy forradási hely látható a c) ábrában, majdnem kétszeres nagyításban, 
hogy fel legyen tüntetve az edényes nyalábok hajlott, némileg zög-zugos alakja. 
Nyugat-Európa gyűjteményeiben valószínűleg nincs oly kitűnő megtartási 
állapotban levő haraszttörzs. Az eddig leírt példányok vagy mint a szár tölteléke, 
vagy mint felületének lenyomata vagy pedig mint a gyökérmaradványok szövete, 
de a légbeli gyökerek nélkül írattak le, s ezen oknál fogva ezen töredékek sokszor 
más növényfajhoz soroltattak, sőt Palmacites (pl. P. variáns) név alatt írattak le. 
Ezen példányról azonban kétségtelenül nagyobb fogalmat lehet szerezni, a haraszt 
törzsét illetőleg, a mint az eddig lehetséges volt. 
Azonkívül a többi leírásokat figyelembe véve, a vázolt törzs összehason¬ 
lítva másokkal határozottan nagyobb. Hossza 44 cm, legnagyobb szélessége ászár¬ 
nak fönt 8 cm. Corda oly darabokat is látott, melyek egy szárból származtak és 
melyeknek hossza 20 láb volt és derékban 12Va cm-t értek el. (Corda, Beitráge 
zűr Flóra dér Vorwelt, 77. lap). Ebből látható, hogy faalakú haraszttal van dolgunk. 
Képünk valószínűleg a szár alsó végét mutatja. Erre mutat a gyökérszövet gyors vasta¬ 
godása. Ezen gyors vastagodás után ítélve, föl kell tennünk, hogy feljebb a szár az 
adventiv gyökereknek csak ritka és nem tömött fonataival volt elborítva, és lehet¬ 
séges, hogy még feljebb, ezen gyökerek nem is léteztek. Eddig még nem volt kipuha¬ 
tolható, hogy a krétafoimatióban eddig talált levelek közül melyek tartoznak ezen 
harasztihoz. 0. Heeb a levélnyeleken az edényes nyalábok forradásainak hasonlatos¬ 
ságát látja a most is élő Dicksonia antarctica harasztéval. De megjegyzi, hogy a 
levélnyeleken az edénynyalábok forradásai által képzett vonalnak zögzugos menetét 
még egy ásatag liarasztnál sem látta. Az általunk leírt liaraszton pedig láthatók, 
habár nem olyan élesen mint a D. antarctica mái. Nem felesleges azt is megje¬ 
gyezni, hogy I). antarctica törzse lent szintén a gyökér szövetével van beborítva, 
mely fölfelé mindinkább ritkul s végül a szár csupasz lesz. A mostan élő liarasz- 
tokkal való közeli analógiáról csak akkor lesz lehetséges Ítélni, ha az ásatag pél¬ 
dány levelei ösmeretesek lesznek. 
Majdnem a legutóbbi időig ezen haraszt csak szár töredékeinek kőbele után 
Csehországból volt ismeretes, az alsó cenoman homokkőből melyet az utolsó időig 
hibásan a kőszénformatióhoz számítottak. Le voltak írva különböző nevek alatt: 
Filicites punctatus Mart., Sigillaria punctata Brongn., Caulopteris punctata Goepp., 
Protonteris Sternbergi Corda. Az a vélemény, a mit Corda mondott, hogy ezen 
harasztnak elterjedése nagyon korlátolt, újabban nem bizonyult igaznak. 0. Heer 
ezen harasztot leírta Disco szigetéről Eszakgrönlandból, s leírásában megjegyzi, 
hogy az ottani rétegeknek a krétaformatióba. a cenomanba kell tartozniok. Ezután 
ugyanezen harasztot a szászországi cenoman és Westfália neocom homokköveiből 
írták le. Ily módon ezen haraszt igen el van terjedve Európában, található Oroszor¬ 
szágban a krétaforma 1 : ióban (Volliynia gubernimnban) ép úgy mint a távol északon 
Grönlandban.» 
Az irodalomban még egyéb a Protopteris-hoz tartozó faharaszt marad¬ 
ványokat találjuk leírva. Ezek a következők: 
(136) 
