182 
TÉGLÁS GÁBOR: 
Végül meg a munkácsi példány esetleges lelethelyet illetőleg szük¬ 
séges, néhány szót elmondani. 1887-ben fejezték be a Munkácstól EKK-i 
irányban és a Latorcza mellett Lengyelországba vivő munkács-beszkidi 
vasút építését. Az építő anyagot a közel fekvő begyekből szedték és Hauer, 
az osztrák-magyar monarchia geológia viszonyait föltüntető nagy térképén 
Munkácstól a jelzett irányban már 19 km-nyi távolságban, a vasüt mai 
«Paszika» nevű állomásánál bukkanunk egy az alsó krétához számított föl¬ 
tárásra, melyet valamivel feljebb még egynéhány föltárás követ. Dicksonia 
punctata törzsének töredéke, melyet, amint már bevezető soraimban említet¬ 
tem, a munkások tűzhelyén találtak, a tűz behatásától egészen megvörö- 
södött, de a levélpárnák némelyikében meg most is megtartotta szerves 
állományának szenét; igen valószínű tehát, hogy a kifejtés alkalmával 
szenrétegre akadtak és ennek anyagát használták föl tüzelésre. A hamuban 
visszamaradt köbei pedig bizonyítja, hogy hazánk fosszil flórájában Dick¬ 
sonia punctata Stbg. sp. nevű pompás faharaszt is díszlett a kréta kor¬ 
szakában. 
A lelethelyek összeállításánál csak a Dicksonia (Protopteris) punctata 
Sternbg sp. név alatt leírt példányokat veve tekintetbe, a következő össze¬ 
állítást nyerjük: 
Turonien: Oppeln Sziléziában. 
Cenomanien : Ivaunitz Csehországban, Romnics Oroszországban, 
Ujurasusuk Disco szigeten Grönlandon. 
Albien: Shaftesbury Angliában. 
Neocomien : Paulsdorf Szászországban, Tecklenburg Wesztfáliában, 
Munkács Magyarországban. 
ÚJABB ADALÉKOK A DÁCIÁI ÉRCZHEGYSÉG ÉS BÁNYÁSZAT 
EPIGRAPHIÁJÁHOZ. 
Téglás GÁBOR-tól. 
Az erdélyi Érczhegység Őskori bányászatának kutatásánál az írásos emlékek 
gyér volta képezi a legérezlietőbb akadályt. A közhiedelem nagyhamar rómaivá 
keresztelt oly míveleteket is, melyekről utólag okmányilag bebizonyult az ellen¬ 
kező, kiderülvén, hogy azok származási fája nem is oly rég időre, csupán Bethlen 
Gáborig terjed vissza. Jó magam is majdnem áldozata lettem e könnyen hivő- 
ségnek, mígnem kétségbevonhatatlan római tárgyak jelenléte által ismertté vált 
bányaüregek méreteinek, technikájának figyelmes összehasonlítása útján arra 
a tapasztalatra jutottam, hogy a középkor, sőt az újkor bányászai a lőpor alkal¬ 
mazásba vételéig szorosan alkalmazkodtak a római malom vaskényszerével általá¬ 
nossá tett formákhoz és technikához s csalás mellékleletek, feliratos emlékek 
(140) 
