DACIA BÁNYÁSZATA. 
183 
segélyével vagyunk képesek eldönteni: mi illeti bányaüregeinkből a rómaiakat 
s mit lehet a nyomdokaikba lépett emberöltőkre átruházni ? 
Őskori bányatelepeink korát és illetőségét biztos felirati emlékek jellegzetes 
ipari készítmények nélkül megállapítani majdnem lehetetlenség. Ezért kell kiváló 
fontosságot tulajdonítanunk minden új feliratnak, jelentkezzék az lámpatégla- 
bélyeg, vagy nagyobb Írásos emlékmű alakjában. Ilynemű leleteket régebben 
csupán Ampelum (Zalatna, Corpus inscrip. latin. III. kötet a. ül5. lap XXI.) és 
Alburnus maior, vagy első nevén vicus Pirustarum, (Verespatak, C. I. L. III. kötet 
213. lap XX.) szolgáltaiénak, minthogy nagyobb és rendszeresebb települést e két 
helység közelében szei’veztek volt a rómaiak. Úgy de nemcsak a viaszos táblákon 
örököltünk át több más bányanevet u. m. Deusara, 1 Immenosum maius, 2 Kartum, 8 
Cernenum, 4 Kavieretium 5 s a tanúk genitivusban írt neveiből következtethető Mar- 
ceniesi (s) 6 Sclaietis 7 és Tovetis, 8 hanem azokon kívül még az apróbb bányatele¬ 
püléseknek egy sorozatát sikerült kimutatni, honnan szorgos keresés után egy pár 
uj írásos emlékkel is beszámolhatok. 
Nem tartom érdektelennek ennélfogva a szakkörök tájékoztatására rövid 
jelentés alakjában összefoglalni, a mi ujjal hat évi kutatásom a szakirodalmat 
specialiter az erdélyi Erczliegyseg zónájából gyarapíthatá. És ezt annyival szük¬ 
ségesebbnek látom épen a gyakorlati szakemberek közlönyében eszközölni, 
mert a Földtani Közlöny XVIII-ik kötetének 219. lapján Liveing H. 
EnwABD-nak az erdélyi aranybányászatról szóló jelentése se öleli fel a felirati 
anyagot s a római uralom tényleges bizonyítékául egy Claudius korabeli ezüst 
dénárt említ fel a verespataki Cetateból (vár) s egy Plautilla Auguste-féle érmet 
Budáról, holott a forgalom által könnyen elszármazó s a római határon messze 
túl jelentkező érmeknek alig tulajdoníthatunk bizonyító erőt. 
I. A vulkoji bányatelep szomszédságában 1878/9. nyarán Lukács Béla , 9 a 
kereskedelmi minisztérium mostani államtitkára által felfedezett kettős sírmezőn 
az 1884. év nyarán eszközölt ásatásim egy fájdalom csak töredékben fenmaradt 
síremlék részletéhez juttatának. A 45 cm széles, 35 cm magas, 10 cm vastag síremlék 
magyarvidéki nummulith-mészhől készült s egy női sírhalomból került napfényre. 
Szövegéből ennyi olvasható: 
( 1 ) 
sz. viaszos tábla 
« « (( 
« « « 
)) )) (( 
« « » _L. V H « 
9 Avcliael. Értesítő 1879 évf. 13. 1. és 350 1. 
(Arcli. épig. Mitth. aus Oest. Ungarn (Heb. 2.) 
( 141 ) 
1 C . I 
. L. III. kötet III. és XIII. sz. 
5 C.I.L.III.kötetVI. 
viaszos tábla. 
» » « VI. 
2 0. 1 . 
L. III. köt. X. sz. viaszos tábla 
« « « VI. 
8 « 
4 
» « VI. » » « 
T 
8 « « « VI. 
