IRODALOM. 
203 
keleti irányú lehetett. A régi liegyomlást kivált a gerebenczi malomnál jól meg¬ 
figyelhetni. E kőzet elterjedését a bérezek gerincze felé az idő rövidsége miatt 
szerző tovább nem nyomozhatta. 
A kőzet körül az úgynevezett kárpáti homokkő-képződményeket találni, 
melyek Herbich szerint a krétához (neocom) tartoznak, Herbich maga külömben 
székelyföldi munkájában e kőzetet nem említi. Szerző a korábbi vizsgálók véle¬ 
ményét egyelőre makroszkóposán erősíti meg, de egyúttal különböző kőzet zárvá¬ 
nyokat is tapasztalt, melyekről csak később fog részletesen megemlékezni. A mi¬ 
kroszkóposán Schmidt S. megemlítette hcematit -ot szerző makroszkóposán, bő kivá¬ 
lásokban megtalálta, nevezetesen a kőzet némely repedéseiben a falakat borító 
vékony kővelő-forma agyag kérgen a vascsillám fényes vékony kristálylemezkéi 
meglehetős sűrűn láthatók. Végre megemlíti, hogy a szétszórt darabok üregeiben 
ezen kőzetnél is találni a légbeliek mállasztó hatása következtében rozsdavörösnek 
megváltozott hyperstheneket, úgy mint az aranyi hegy kőzetében (Szabóit) is. 
Schmidt Sándor. 
(21.) Schuller Alajos : A Senarmontit és Valentinit chemiai alkotásáról . 
(Mathem. és term. tud. Értesítő. VI. Budapest, 1S88, 163—164 1.) 
Szerző antimonfémet porczellántégelyben pörkölvén, az így nyert oxygén- 
vegyiileteket légüres térben melegítette. A pörköléssel kétféle kristályos testet 
nyert, melyekből nevezetesen az egyik sósavban oldható, optikaian isotrop, a má¬ 
sik meg tűalakú, optikaian anisotrop és sósavban oldhatlan. Az isotrop test vacuum- 
ban annál a hőfoknál, melynél a fémantimon is átpárolog, tökéletesen sublimál és 
igen szép, a fényt tetemesen szóró, szabályos rendszerű kristályok, kiválóan okta¬ 
éderek származnak; ez a test Sba Os-nak bizonyult. 
A másik, anisotrop kristályok azonban a vacuumban csak részben sublimál- 
nak, mikor szintén Sba Os ered, de a kristályok egyrésze, eredeti formáját meg¬ 
tartva visszamarad. Ez a nem párolgó rész azonban már csak áttetsző, színeket 
játszik és a kettős fénytörés jeleit ennél már nem tapasztalni; így megváltozva 
sem oldható sósavban, mig az átpárolgó rész mindkét esetben könnyen oldódik 
abban. Ha a tűalakú kristályokban visszamaradt testet antimonnal keverve a va¬ 
cuumban újból melegítjük, akkor ismét Sba Os párolog el, de egy rész most is 
hátra marad. Ezekből szerző azt következteti, hogy a tűalakú kristályok az anti- 
monnak valamely magasabb oxydálási termékei, valószínűen Sb 2 Oi-ből valók, a 
mely bomlás közben Sba Os-at ad. 
Ezen tanulmányok után szerző az algíri senarmontit valamint az algíri és 
pribrami valentinit sublimálásával foglalkozott és úgy tapasztalta, hogy az algíri 
senarmontit csaknem tiszta Sbi O 3 . A pribrami valentinit, bár kettős fénytörést 
tapasztalni annál, a párologtatásnál csakúgy viselkedett, mint a senarmontit, 
azonban egy pehelyszerű, rendkívül könnyű maradékot hagyott meg, mely az 
eredeti formát megtartotta és optikaian is anisotrop maradt. Szerző úgy véli, hogy 
ez sem egyéb senarmontitnál (bizonyára vegyi tekintetben, a ref.), melynek kettős 
fénytörését kevés idegen anyag okozza, a mit támogat az is, hogy sósavban cse¬ 
kély pelyhek kivételével könnyen felolvad. 
Az algíri valentinit azonban eltérően viselkedik. Koncentrált sósavban csak 
( 161 ) 
