268 
böckh jános: 
Károly kapitánynak a délutáni órákban sikerült a rendelkezésére álló hon¬ 
védek és a resiczai nemzetőrség élén a támadókat elűzni s így Resiczát ez 
alkalommal megmenteni. Resiczán ezután tovább gyártották ugyan az 
akkor jó kelendőségnek örvendő golyókat és ágyúkat, de a Resiczát 
mindig körüljáró ellenség éjjelenként nemcsak egy őrködő nemzetőrt ejtett 
fogságba.* 
Rohamosan közeledett azonban az újabb vész. 1848. deczember 24-én 
reggel 4 és 5 óra közt Resiczát a tetemes (főnyi határőrök- és népfelkelőkből 
álló, s ekkor Racsokrak kapitány által vezérelt csapatok a Tirnova-ferencz- 
falvi, tehát keleti oldalról újra megtámadták. Zsigmondy Vilmos ez újabb 
támadáskor is erősen résen állott. Egyik torlasztól a másikhoz sietett erélyes 
ellentállásra buzdítván, és őrködvén, hogy megvédetten pont ne maradjon. 
Személyesen gondoskodott arról is, hogy a templomtérről a lőszerek jionto- 
san eljussanak rendeltetési helyükre. 
Fejér kapitány ez újabb támadáskor véletlenül Bogsánon volt, úgy 
hogy a deczember 24-iki harczban helyette Rohrmann honvédfőhadnagy 
vezérelt a leginkább veszélyeztetett ponton. 
Habár a védelem hősies volt, Resicza délután 5 órakor, miután a 
védelmezőknek lőszere elfogyott, a túlerőben lévő támadók által bevétetett 
s így az e harczias időben annyira fontos vasmű az ellenséges határőrök 
kezébe jutván, a magyar kormányra nézve egy időre veszendőbe ment. 
Resicza elestevel csak a menekülés maradt hátra, de Zsigmondy 
Vilmos még ekkor sem feledkezett meg arról, hogy a reá bízott vasmű hiva¬ 
talos pénzéit a magyar állam részére megmentse, s ezeket saját hátán vive, 
mentette ki a betörő ellenség körmei közül. Többi tiszttársaival együtt legelő¬ 
ször is Oraviczára ment igazgatóságához, s onnan később Szegedre és Debre- 
czenbe, míg 1849. május havában Resiczára visszatérhetett. 
Bekövetkezett azon időpont, midőn tudvalevőleg Bem tábornok vitéz 
csapatait Erdélyből két vonalon átvezérelte a Bánság területére, és ezeket 
Lúgos táján ismét egyesítvén, 1849. április közepétől május közepéig oly 
erélylyel és sikerrel lépett fel, hogy a Leiningen vezérlete alatt a Bánságban 
álló ellenséges hadat visszavető Temesvárra, melyet egyúttal ostrom alá 
vevén, e közben az Orsovánál betört Malkovszky osztrák csapatait pedig 
szintén üldözte és Orsován át vissza űzte Oláhországba, a honnan betör¬ 
tek volt. 
Hazánk e délkeleti végrészei — Temesvár kivételével — így megszaba¬ 
dulván az ellenségtől, 1849. május havában Zsigmondy Vilmos is vissza- 
Úgy ezen, valamint a deczember 24-én történtekre és Zsigmondy ViLMOsnak 
későbbi elfogatására vonatkozó adatokat Faber Gyula urnák, az osztr.-magy. állam- 
vasút resiczai könyvvezetője szives közlésének köszönöm. 
( 182 ) 
