ZSIGMONDY VILMOS. 
279 
Miután ZsiGMONDY-nak jobbára bányaügynöki minőségeben kifejtett 
tevékenysége egyik ágával megismerkedtünk, mely bár független es 
minden tekintetben tiszteletreméltó állást, de már kezdettől fogva csak sze¬ 
rényebb jövedelmet biztosított neki, áttérhetek tevekenysegének egy másik 
irányára, mely mindjobban diadalutjává lett. 
Mielőtt ezen utóbbi irányban követnem, azt kívánom meg megjegyezni, 
hogy Zsigmondy azon szép tulajdonsággal bírt, miszerint tapasztalatait 
nem rejté el magában, hanem iparkodott azokat közkincscsé is tenni, s 
azért nem egyszer látjuk őt, a gyakorlat emberét, az irodalom terére lépni. 
E szerencsés tulajdonságának köszönjük, hogy legjelentékenyebb műveit 
maga irta le s így a legilletekesebb kéz által találjuk megismertetve hazai 
irodalmunkban. 
Még mint annavölgyi bányagondnok írt egy rövidebb közleményt, mely 
az « Osterreichische Zeitschrift für Berg- und Hüttenwesen* V-ik, azaz 1857. 
évfolyamának 30—31. lapján « Federnde Schachtbiíhne* czím alatt található, 
melyben Zsigmondy az 1856. november havában a gróf Sándor-fele anna¬ 
völgyi szénbányánál általa felállított ruganyos aknapadot ismerteti meg, 
melynek feladata a vaskosárnak a rakodó hely padjára való helyezkedésekor 
előidézett erős lökésnek a mellőzése. 
Ez ZsiGMONDY-nak tudtommal első, nyilvánosságra került közle¬ 
ménye ; mely reánk nezve e tekintetben nagyobb érdekkel bír ugyan, mégis 
sokkal jelentősebb ama műve, melyet 1865-ben Pesten bocsátott ki, 
«Bányatan kiváló tekintettel a kőszénbányászatra* czimmel, és melynek 
egyetlen megjelent I-ső része a kutatást, a fúrást s az ártézi kutakat 
tárgyalja. 
E műve előszavában maga Zsigmondy említi, hogy ez tekintettel arra, 
mikent túlnyomó része a fúrással foglalkozik, helyesebben talán « fúrás- 
tan*- nak lett volna ezimzendő, de megmondja azt is, hogy a fentebbi czímet 
azért választá, mert «ha a tisztelt hazai olvasó közönség ezen első részt 
pártfogására méltatja », szándéka a müvet folytatni. A megjelent első 
részre számosabb aláírás tényleg történt, de tekintve a könyvnek már 
nagyobb számú, mellékesen mondva, csinos kivitelű műmellekletei folytán 
költségesebb voltát, a végeredmény meg sem lehetett kielégítő, mert Zsig¬ 
mondy, kivált akkori szerény jövedelmei mellett, nem volt azon helyzetben, 
hogy a megkezdett munkát folytathassa. 
A szerző utalván a hiányra, mely a magyar irodalomban a bánya¬ 
tudományok terén létezik, megjegyze azt is, mikent evek óta várva várta, 
hogy kitűnő bányászaink valamelyike a hézag kitöltéséhez fog, de vegre, 
mint szerényen mondja, « avatottahb toll hiányában » maga tette meg 
a kísérletet. 
Azt hiszem, örök hálával tartozunk Zsigmondy ViLMOs-nak ezen kísér¬ 
letért, mely a magyar irodalmat igazán nehéz viszonyok közt egy valóban 
( 193 ) 
