ZSIGMONDY VILMOS. 
313 
magyar bányászkörök oly általános tetszessél fogadtak, a ritka férfi gondol¬ 
kozásának jellemzésére itt is teljességében megörökítve legyen.* 
Zsigmondy e felszólalását helyesléssel fogadták képviselőtársai is, s hogy 
fején találta a szöget s hűn ecsetelte a helyzetet és helyesen tolmácsolta a 
magyar bányászok nezeteit és érzelmeit, ezt tisztán mutatják ama üdvözlő 
nyilatkozatok és köszönetek, melyek Zsigmondy-Iioz fent említett beszéde 
következtében a bányászok köréből intéztettek, meg pedig: a kolozsvári 
bányaigazgatóság tisztviselői, a nagybányai bányakerület bánya- es kohó¬ 
altisztjei, az alsó-magyarországi bányabirtokosok, bányatársulatok és bánya- 
társaságok kemlő intézeti egyesülete, az erdélyi nemesfémbánya-vidék és 
Selmecz-Bélabánya sz. kir. városok közönsége részéről. Az utóbbi kettő¬ 
nek ide vonatkozó nyilatkozatát, mint hazai bányászatunk Zsigmondy Vilmos 
iránt érzett hálája egyik szép bizonyítékát, most, hogy az, kihez a szép sorok 
intézvék, nincs többé, s így szerénységet közlésük által nem sérthetem, 
a függelékben közlöm, hogy így tágabb körökre nézve is hozzáférhetők 
legyenek.** Zsigmondy ViLMOS-t a hálaerzet szavai, melyek a fentebbi alkalom¬ 
ból hozzá intéztettek, mélyen meghatották, és köszönő sorait, melyeket az 
illetőknek küldött, a következő szép szavakkal zárá be: « valamint eddigelé 
szerény működési körömben minden törekvésem oda irányult, hogy hazai 
bányászatunk jogos kívánalmai érvényre juttassanak, úgy fogadom, hogy 
ennek kivívásában lankadni nem fogok és hogy éltem hátralévő napjai csakis 
e fel adván ak kendnek szentelve* (Budapest, 1878). 
Zsigmondy Vilmos e fogadását hűn meg is tartotta, mert ha nem is 
fejlődött minden úgy, a mint ő azt a hazai bányászat érdekében kívánatosnak, 
sőt szükségesnek jelezte fent mondott beszédében, ez bizonyára nem rajta 
múlt, a mint másreszt történtek bányászatunkra nézve üdvös fejlödmenyek, 
melyeknél ZsiGMONDY-nak vezérszerep jutott. 
Midőn Zsigmondy Vilmos 1878-ik évi beszédében bányászatunk annyi 
fontos kérdésével foglalkozott, e nemes gondolkozású férfi jó szíve nem 
engedé, hogy megfeledkezzék a kincstári bányamunkások nyugbérének kér¬ 
déséről, bányászati életünknek akkorában meg e sötét pontjáról. 
«Protestálnom kellend a humanitás nevében a kincstári bányamunká¬ 
soknak nagyobbrészt saját filléreikből alkotott nyugdíjintézete jelenlegi álla- 
votának hosszabb időre való fenntartása ellen*, mondá Zsigmondy Vilmos 
akkori felszólalásában, helyesen folytatván, hogy jó munkásnépre csak akkor 
tehetünk szert, « ha a munkást ki nem teszszük annak, hogy öreg napjaira 
családjával együtt koldusbotra szoruljon*. 
Jól tudta a szónok, mily szomorú állapotú tárgyat érintett itt beszédé¬ 
vel, s azért Zsigmondy ViLMOS-tól, a ki tudta azt is, hogy a szegény, 
* Lásd a függelék 5-ik számú mellékletét. 
** Lásd a függelék 6- és 7-ik sz. mellékleteit. 
(227) 
