ZSIGMONDY VILMOS. 
319 
ismét élénk eszmecsere tárgyát képezé. Zsigmondy Vilmos ekkor is az 
ásványszen es vele rokon ásványok szabaddá tétele feltétlen kivének vallá 
magát, mint ezt ama vélemény dokumentálja, mely a magyar bányatörvény- 
javaslat végleges megállapítása végett egybehívott bizottmány többségének 
ellennyilatkozatát képezi a kisebbségnek különvéleményére s a kőszén és 
vele rokon ásványok szabaddá tétele mellett küzd. Ez 1871. május 15-en kelt 
vélemény, mint a kézirat is tanúsítja, Zsigmondy Vilmos tollából folyt, 
különben is általa van aláírva s az ő szakértelmére vall.* A törvényjavaslat, 
melyről itt szó van, a napirendről levétetven, törvényerőre nem emelked¬ 
hetett, s így később t. i. gróf Széchenyi Pál ő nagyméltósága minisztersége 
alatt egy második javaslat készíttetett, s ennek elbírálására 1884 elején egy 
újabb értekezlet liivattatván össze, Zsigmondy Vilmos ez utóbbiban is kez¬ 
dettől mindvégig élénken részt vett. Érdekesnek tartom itt ez értekezlet 
1884. évi február hó 8-án tartott harmadik ülése jegyzőkönyvére utalni, mely 
ülésen épen a bányatörvényjavaslat a szabad ásványokat felsoroló 3. §-ának 
sokat vitatott c) pontjának tárgyalása kezdetett meg. E jegyzőkönyv tanúsága 
szerint Zsigmondy Vilmos közvetlenül barátja és elvtársa Bruimann Vilmos 
után emelt szót, a ki szintén a kőszén szabaddá tétele mellett nyilat¬ 
kozott. A jegyzőkönyv a mondottakat következőképen örökíté meg: «Zsig¬ 
mondy Vilmos mindenekelőtt kijelenti, hogy ő a kőszén szabaddá nyilvání¬ 
tása mellett van s véleményének indokolásául hivatkozik azon memo¬ 
randumára, melyet a földmívelósi minisztériumhoz 1871-ben benyújtott. 
Elismeri, hogy a kőszén szabaddá nyilvánítása mellett törvénykönyveinkből 
nem hozhatunk fel érveket, de ellene sem, s így e kérdés szabályozásánál 
nem marad fenn egyéb, mint tisztán és kizárólag a közjó érdekeit venni 
irányadókul. S ha e felfogásból indulunk ki, kétségtelen az ő álláspontjának 
helyessége. Ugyanez elvnek kell most is irányadónak lenni, épúgy, mint ez 
elv volt irányadó akkor, midőn a fémek nyilváníttattak szabadoknak s neki 
semmi kétségé, hogy ha a kőszenet akkor is ismerik, amazok közé sorozták 
volna. Különben, hogy e felfogás nem újabb keletű, hivatkozik azon körül¬ 
ményre, hogy már e század elején a Bánátban, Oraviczán és Besiczán, a 
kőszénre adományozások történtek.# 
dZemlinszky e felfogás érvényesülése eseten vagyonelkobzásról beszél. 
E nézetét szóló nagyon különösnek találja, mert akár szabad akár meg¬ 
kötött maradjon a kőszén, absolute nem képzelhető, hogy annak birtoka 
adományozás nélkül megszerezhető legyen. A közjó az államhatalom e közre¬ 
hatását feltételezi.» 
* A bányatörvényjavaslat tárgyalására összehívott s a földművelés-, ipar- és keres¬ 
kedelemügyi m. k. minisztériumban 1884. február 4. — május 3. közti időközben 
megtartott értekezlet jegyzőkönyvei. Budapest 1884. 56—62. 1. 
(233) 
