336 
BÖCKH JÁNOS 
azóta legelőnyösebben ismert unokaöcscsét, Zsigmondy Bélá-í szemelte 
es kepezte ki. 
Zsigmondy Vilmos meg a 70-es évek elején szívós természetű férfinak 
látszott, de 1876-ik évi hosszadalmas, fájdalmas és súlyos szembaja óta, mely 
mint említem, egyik szeme használhatóságától végkép meg is fosztá, már 
nem mutatá regi ruganyosságát. 
Az 1885. évi országos kiállítás alkalmából kifejtett, túlfeszített műkö¬ 
dés szinten megboszulá magát, s azóta Zsigmondy ismetelten betegeskedett, 
de azért meg mindig nem gondolva testének kíméletével, fennmaradt erejét 
továbbra is teljesen hazája ügyének szentelé. 
Bekövetkezett az 1888-iki év, mely meg a budapesti bányászati kon¬ 
gresszus alkalmával a szaktársaknak Becsben ujravaló összejövetelére sze- 
meltetett ki, s az általános bányászgyülés ott a szeptember 3—7-iki időköz¬ 
ben nagy részvétéi mellett tényleg meg is tartatott. 
Zsigmondy Vilmos, a ki testtel-lélekkel bányász volt, s a szaktársaival 
való érintkezést kedvelte, ez összejövetelről gyengelkedése daczára elmaradni 
nem akart, s régi barátjával, Brujmann Vilmos főbányatanácsossal felrán- 
dult Bécsbe. 
Igazi öröm sugárzott Zsigmondy arczárói, midőn a szeptember 2 án 
a becsi kertészeti társaság épülete vendéglőjében első találkozásra ösz- 
szegyült díszes bányásztársaságban annyi régi jó barátra és ismerősre akadt 
es ez alkalommal Bécsbe rándult földijeit is meleg kezszontással üdvözlé. 
A bécsi általános bányászgyülés tagjai egytől-egyig igen jól ismervén 
Zsigmondy ViLMOs-nak mint szakferfi és embernek kiváló becsét és érde¬ 
meit, ez alkalommal is feléje fordultak kitűntető bizalmukkal s az 1 888. szep¬ 
tember 3-án reggel tartott első teljes ülésben az egyik alelnöki tisztségre 
választották meg. 
Zsigmondy e gyűlésben reszt vett, szintúgy a szeptember 7-en tartott 
ünnepélyes zárülesen is, de egyéb ülésezésektől és a kirándulásoktól távol 
maradt. 
Halálsápadtan ült az alelnöki széken, úgy hogy ezt többen észre is 
vettek és világosan volt látható, miként csakis az őt soha el nem hagyó köte- 
lességerzet tartja helyen. 
A fényes, a résztvevőkre emlékezetes bécsi napok elmúltak, kiki visz- 
szasietett kötelessége helyere, s így magam is hazaterve, egyik verőfényes 
szeptemberi napon Gesell Sándor szaktársam- es barátommal a kir. földtani 
intézet gyűjteményeiben valánk elfoglalva, midőn egyszerre Zsigmondy Vil¬ 
mos lepett elénk. 0 akkorában még péczeli nyaralójában tartózkodott. 
Arczszme ekkor is a legnagyobb aggodalomba ejtett bennünket; még 
mindig halálsápadt volt és daczára a rendkívüli szép, meleg szeptemberi 
napnak, bokáig erő teli öltönybe volt burkolva. Látszott, hogy biz ez a férfi 
nem jól érzi magát. 
( 250 ) 
