338 
BÖCKH JÁNOS : 
Sclmecz-Bélabánya szab. kir. bányaváros tanácsa sok évi és érdemek¬ 
ben megőszült képviselőjének elvesztét mélyen gyászolva, polgármestere 
útján nyilvánítá részvétét ; bányász- és erdészakadémiánk pedig nem késett 
érzelmeinek szintén távirati utón adni kifejezést ama súlyos veszteség felett, 
mely a szomorú csapás következtében úgy a családot «valamint a hazai 
bányászatot és egyáltalán véve a közügyeket érte” 1 s hogy a magyarhoni 
földtani társulat, valamint a m. kir. földtani intézet tisztviselő kara, bár 
maguk is lesújtva, belső érzelmük sugallatát követve, a részvét meleg sza¬ 
vával fordultak a gyászoló özvegyhez, azt külön hangsúlyozni nem kell. 
1888. deczember 23-án délután 3 órakor temettük el drága halottunkat 
külső dobutczai 53. számú házából, s mint a napi lapok helyesen emliték, 
impozáns részvétel mellett. 
Állami és társadalmi életünk annyi kitűnősége környezte ravatalát, 
hogy az idegen szemlélő is láthatta, hogy Magyarország legjelesebb fiai 
egyiket kiserik itt örök nyugalomra. 
A Selmeczbányáról és Körmöczbáuyáról megérkezett küldöttségeken 
kívül 2 a magyarhoni földtani társulat és kir. földtani intézet testületileg 
teljesítek szomorú kötelességüket, a mint ama koszorúk képezte virágövhez, 
melyet a szeretet kegyelete csoportosított a koporsó körül, nevezetesen a 
gyászoló család, a képviselőház és pénzügyi bizottsága, az országgyűlési 
szabadelvű pártkor, a magy. tudom, akadémia, a kőszénbánya- és téglagyár- 
társulat igazgatósága és tisztviselő kara és egyebek, 3 köztük számos barát és 
baráti család, a magyarhoni földtani társulat és a kir. földtani intézet tiszt¬ 
viselő kara sem tagadta meg a hozzájárulást. 
Midőn a gyászmenet a ház kapujának bejáratához érkezett, ott várta 
már Zsigmondy ViLMOS-t esztergomvidéki bányászainak küldöttsége, dísz- 
oltönyben, gyászszal bevont zászlóval s az égő bányamécscsel kézben, hogy 
ősi bányászszokás szerint adják meg mesterüknek a végtiszteletet: s midőn 
végre Zsigmondy Vilmos, a ki életében annyiszor bocsátkozott hivatásszerü- 
leg a föld mélyébe, a kerepesi temetőben sírjába szállt, az égő bányamécsek 
búcsút jelző felhajtása és a hosszú útra szóló háromszoros p.Jószerencse!» 
megérteték velünk, hogy íme egy igaz bányász utolsó szakmáuyára kelt. 
1 Melléklet, a Nemzet 1888. deczember 23-án kiadott 2270- (353)-ik számához. 
2 Selmecz-Bélabánya sz. kir. bányaváros képviseletében megjelentek Ocsovszky 
Vilmos polgármester és Bernhardt Adolf városi tanácsnok, az ottani evang. lyceumot 
Jezsovits Károly ; Körmöcz sz. kir. és főbányavárost pedig Chabada József polgár- 
mester és Palkovits rendőrkapitány képviselték. Ezekhez csatlakoztak még Péch 
Antal miniszteri tanácsos és selmeczi bányaigazgató, Farbaky István bányatanácsos 
és akadémiai igazgató, végre ifj. Kachelmann Károly. (Lásd Bányászati és Kohászati 
Lapok, XXII. évfolyam, 6. 1.1. 
3 Melléklet a Nemzet 1S88. deczember 23-án kiadott 2270- (353)-ik számához. 
( 252 ) 
