ZSIGMONDY VILMOS. 
357 
hetők, — bányatisztviselőink általán véve szorult anyagi viszonyaink daczára híven 
és becsülettel teljesítik kötelességüket és olyanoknak sem vagyunk hiányában, 
kiket a külföld tőlünk méltán irigyelvén, a legfényesebb jövőnek biztosítása mellett 
igyekezett magának megnyerni, de a kik mindezt visszautasították, miután dús 
tapasztalataikat csakis hazájok érdekében kivánták érvényesíteni. 
Ha mindezek mellett kincstári bányászatunk hanyatlásnak indult: az egyes- 
egyedlil azon téves nézet kifolyása, mely a kincstári bányászat momentán pénzügyi 
helyzetét tekintvén egyedül mérvadónak, a múltat szintúgy, valamint a jövőt is 
ignorálja. 
Mit értek ez alatt? Egyszerűen azt, hogy vetés nélkül nincsen aratás, és hogy 
minden jó gazda birtokát a kimerültség elől megóvandó, földjének okszerű mívelés 
által visszaadja azt, a mi rendes jövedelmét biztosítja. 
A hasonlat nem sántikál. Mert habár kétséget nem szenved, hogy a bánya¬ 
telepek substantiája a fejtés által vész és újból nem pótolható, mindamellett ezen 
telepek kimerülése, nagy terjedelmüknél fogva, csakis évszázadok következménye 
és azoknál a vetés azonos a hozzáférhetés czéljából eszközölt investitiókkal. 
Ha a miiltból eredő haszon egy részét nem fordítom rendesen az ilynémű 
investitiókra, ha tehát a jövő számára nem vetek, ha továbbá a bányatechnika 
haladásait nem érvényesítem folytonosan műveimnél, — s ezeknél fogva az előre¬ 
látó gazda példáját nem követve —- bányáimat okszerűen nem mívelem, akkor 
csakhamar be kell hogy álljon a hanyatlás. 
És ez t. ház. nálunk tényleg megtörtént! Nem okozhatjuk érte hazai kormá¬ 
nyunkat, mert a hanyatlás magvai el valának hintve már vagy 10—15 évvel annak- 
előtte, hogy kincstári bányászatunk önálló rendelkezésünk alá jutott. 
T. ház! Negyven év óta működvén a bányászat terén, pályám kezdetén egé¬ 
szen az 1848-iki évig számos, hazánkban megforduló külföldi bánvászszal volt 
alkalmam megismerkedni, kik daczára az akkori bajos közlekedésnek, csakis azért 
látogatták meg hazánkat, hogy nálunk alkalmazásban lévő és az akkori időben 
jogosan a legtökéletesebbeknek tartott érczelőkészítési és feldolgozási bányamű¬ 
veinkkel megismerkedjenek. És 1848 után? Félvállal tekint azóta reánk a külföld, 
mert hajdanta korszakot alkotott műveink elavultak és a külföldnek e téren új, 
nagyfontosságú találmányait ignoráltuk. 
Pedig nem azért, mintha bányaigazgatóságaink ezen találmányok fontossá¬ 
gát be nem ismerve, azoknak alkalmazása végett a szükséges lépéseket ismételve 
meg nem tették volna, hanem csakis azért, mert 1867 előtti 10—15 évben illetékes 
helyről előterjesztéseikre azon stereotyp választ nyerték, miszerint szorult pénz¬ 
ügyi viszonyainknál fogva az úgy is csekély bányajövedelemből új beruházások 
nem engedélyezhetek. 
Kincstári bányászatunk hanyatlása ezeknél fogva t. ház, egyes-egyedül az 
1867 előtti időkből reánk maradt szomorú örökségnek tekintendő. 
Hazai kormányunk azonnal megalakulása után felismervén a múltból eredő 
mulasztásokat a bányászat terén, iparkodott a lehetőségig javítani a létező bajokon, 
mi természetesen csakis nagyobb pénzáldozatok igénybe vétele mellett volt eszkö¬ 
zölhető. 
Mielőtt azonban beszédem második részére áttérnék és kormányunknak 
bányászatunkra vonatkozó működéséről szólanék, engedje meg a t. ház röviden 
(271) 
