ZSIGMONDY VILMOS. 
359 
beléptetése, végre a selmeczi II. József altárnának a legnagyobb erélylyel való haj¬ 
tása. mind megannyi áldást hozó és mind kincstári, mind magánbányászatunk 
emelkedését czélzó míveletek és intézkedések, melyek a kormány erélyéről és előre¬ 
látásáról tanúskodnak. De a mint egyrészt a legkészségesebben elismerem mind¬ 
ezeket, úgy másrészt csakis kötelességemet teljesítem, midőn egész nyiltsággal 
kijelentem, miszerint a kormánynak egyik administrativ intézkedése a bányászat 
terén, mely különben annak idején a t. ház helyeslésével is találkozott, nemcsak 
annak javát elő nem mozdította, hanem egyenesen annak még nagyobb mérvbeni 
hanyatlását idézte elő. 
Értem ezalatt a kormány azon rendszerváltozását, melynél fogva azon termé¬ 
szetes viszony, mely kincstári erdeink egy része s a bányászat között az 1870-ki 
évig fennállott, meg lett szakítva. 
Kincstári erdemk egy része ugyanis az érintett évig bányaigazgatóságaink 
által kezeltetett. Oly erdők voltak ezek, melyek nem csak a kincstári bányászat és 
kohászat, de azonkívül a magán fémbányászat szükségleteinek fedezésére is szol¬ 
gáltak és melyek terményeiket nagyobbrészt máskép nem is értékesíthették volna. 
1870-ben azon nézet jutott érvényre, hogy ezen erdők administratiója a 
bányászok kezéből, kik ahhoz nem értenek, elvétessék s külön jószágigazgatóságokra 
bízassák. 
Megtörtént! A selmeczi, nagybányai, szomolnoki, soóvári és erdélyi erdők, 
melyek addig a selmeczi. nagybányai, szomolnoki, soóvári és kolozsvári bányaigaz¬ 
gatóságok által kezeltettek, külön jószágigazgatóságokra bízattak, melyek Soóváron, 
Beszterczén, Nagybányán és Kolozsvárt felállíttattak és melyekből az utolsó három 
még most is fenáll. 
Mi volt az eredmény? Majdnem nyolcz év telt el ezen rendszerváltozás óta 
és ma képesek vagyunk «sine ira et stúdió» felette Ítéletet hozni. Hisz előttünk 
fekszenek a zárszámadások. 
Engedje meg a t. ház, hogy ezen zárszámadásokból nehány számot idézhes¬ 
sek, melyek a ház minden tagját képessé teendik a tárgy felett saját Ítéletet hoz¬ 
hatni. (Halljuk!) 
Mig bányászatunk pénztári eredménye azon időben, melyben az az illető 
erdőrészekkel egyesítve kezeltetett, tehát 1868-tól 1870-ig a diósgyőri vasgyár és a 
zsilvölgyi szénbányák kivételével, kitett évenként átlag +747.854- frtot, addig 
1871-től 1876-ig, mely időben ezen erdőrészek a jószágigazgatóságok által kezeltet¬ 
tek, ezen eredmény leszállt átlag évenkénti —885,354 írtra. 
Azt kellene hinnünk, hogy a bányászatnál mutatkozó ezen évenkénti 
1.633,208 frtnyi jövedelemkülömbözet kifejezését fogná találni az illető erdők maga¬ 
sabb jövedelmében. 
Sajnálom, hogy ezt illusiónak kell declarálnom, mert míg az illető erdők 
1868-tól 1870-ig, tehát a rossznak hitt bányaigazgatósági kezelés ideje alatt — mér¬ 
sékelt faárak mellett — évenként átlag 156,075 forintot jövedelmeztek, addig az 
önálló administrátió alatt ezen jövedelem — a túlcsigázott faárak daczára — átlag 
évenként csak 68,008 frtot, tehát az előbbinek alig felét tette ki. Az évi veszteség 
kitett ezek szerint a bányászatot és az érintett erdőrészeket együttvéve és az első 
1868—1870-ki időszakhoz arányitva, Diósgyőr és Zsilvölgy kizárásával, évenként 
átlag 1.721,274, vagyis liat év alatt 10.327,644 frtot. Kétséget nem szenved ugyan, 
(273) 
