ZSIGMONDY VILMOS. 
361 
között felmerült vita —- mondhatnám harcz — előidézett, mely szerint az elsők is, 
az utóbbiak is egyes egyedül saját szakuknak vindikálják az illető bánya- vagy 
gyártelep jövedelmét. 
Hisz sem az érez, melyet olvasztás nélkül értékesíteni nem tudok, sem pedig 
a levágott fa, melyet eladni nem birok, magukban véve nem jövedelmezhetnek, és 
a jövedelem csakis a kettőnek együttes felhasználása folytán állhat elő. 
Pedig, t. ház, csakis az ilyen meddő viták szolgáltatták az első alkalmat az 
általam hosszasabban jellemzett rendszerváltozásra. Tökéletesen értem és helyes¬ 
lem az erdészek azon kívánságát, hogy saját szakukat illető ügyek elintézésében 
nekik a szükséges befolyás megadassák; de megkívánom azt, hogy ez csakis bányá¬ 
szatunk és erdészetünk közös érdekeinek koczkáztatása nélkül történjék. 
Soha sem fognám ellenezni, sőt inkább természetesnek és helyesnek találni, 
ha valamely közös bányászati és erdészeti igazgatóság élére erdész állíttatnék, fel¬ 
téve, ha a két szakból választandó egyének között általános administrationalis 
tehetségeinél fogva őt illetné meg az elsőség. Bocsásson meg a t. ház, hogy ezen 
tárgygyal hosszasabban foglalkoztam, de annak fontossága kötelességemmé tette 
azt. (Halljuk!) 
És most, t. ház, áttérek beszédem utolsó részére, melyben jelezni szándékom 
azon teendőink legfontosabbjait, melyeknek életbeléptetését bányászatunk érdeke 
sürgősen megkívánja. 
Beszédem elején elmondottam már, miszerint kincstári bányászatunk 
hanyatlását egyedül azon téves nézet kifolyásának tartom, melynél fogva annak 
momentán pénzügyi helyzete tekintetvén egyedül mérvadónak, a múltat szintúgy, 
valamint a jövőt is igazoljuk. És ezen téves nézet irányadónak be fog bizonyulni 
mindaddig, míg a jelenlegi rendszer fennállván, kincstári bányászatunk és összes 
állambirtokunk kezelése a pénzügyminisztériumra leend bízva. 
T. ház! Minden pénzügyminiszter összes minisztertársai költségvetésének 
természetes ellenőrzője és moderátora lévén, működését kell, hogy minden körül, 
mény között a legszigorúbb takarékossági szellem lengje át. Ezen feladata termé¬ 
szetesen fokozódik akkor, midőn az államháztartásban meg van ingatva az egyen¬ 
súly. Ilyenkor szemben az eléje tátongó deficittel, állambirtokunk és bányászatunk 
legjogosítottabb berendezéseit is a legtöbb esetben elodázható kiadásoknak fogván 
tekinteni, akarata ellen is azok megállapodását illetőleg hanyatlását idézi elő. 
Ezek ellenében egyetlen egy óvszer kínálkozik, és ez mind bányászatunk 
mind összes állam birtokunk kezelésének más — érdekük megvédését eszközlő — 
minisztériumra való átruházása. Erre pedig csakis a földmivelési, ipar- és kereske¬ 
delmi minisztérium, még pedig annál inkább van hivatva, miután egyik főfeladata 
az államélet minél egészségesebb fejlődésére a tisztán nemzetgazdasági érdekeket 
is érvényre juttatni. 
Első postulatumom ezeknél fogva, t. ház, összes állambirtokunk és bányá¬ 
szatunk kezelésének a földm., ipar- és kereskedelmi minisztériumra való átruhá¬ 
zása. (Élénk helyeslés.) 
Ennek természetes consequentiája csakis egy külön, államjavainkat és bányá¬ 
szatunkat magában foglaló osztálynak felállítása lehetvén, egy és ugyanazon kéz 
intézné el az összes ide tartozó ügyeket, kincstárunk közös érdekeinek egyedüli 
szemmeltartása mellett. 
(275) 
