AZ ÁSVÁNYOS VIZEK ÖSSZETÉTELE. 
393 
nyos víz más talajréteg hozzájárulásával képződött, mint az, melyet 1877-ben 
elemeztem. 
Arra a kérdésre, hogy vájjon a víz a regi rétegnek bórsavat adó alkat¬ 
részeit oldotta-e már ki, vagy még mielőtt ásványos vízzé alakult volna, 
folyásának irányát megváltoztatta s más minőségű víz létrehozására alkal¬ 
mas talajjal érintkezett, most még nem felelhetek; és miután Beregmegyé- 
nek geológiai szerkezete alig ismeretes, azt sem lehet megmondani, hogy a 
«Margit gyógyforrás# nemkülönben a többi közelében fekvő és hasonló ösz- 
szetételü ásványos vizek bórsav-tartalmnkat miféle ásványnak köszönhették, 
illetőleg köszönhetik. 
Annyi azonban bizonyos, hogy Beregmegye az ásványos vizek képző¬ 
désének és megváltozásának bámulatos példáit állítja élőnkbe. H. F. von 
Chantz 1777-ben «Gesundbrunnen dér oesterreichisclien Monarchie# czímü 
munkájában a 200-ik lapon a következő helyeken említ fel ásványos vize¬ 
ket: Bukóvá, Dragobertfalva, Holubina, Hrahonitza, Koropetz, Laturka, 
Nelipina (most Hársfáivá), Paszika, Polena, Podhering, Felső-Schönborn, 
Szolocsina, Alsó- és Felső-Szolyva, Sztrojna, Zsdenyova; ezek közül ma 
ásványos vízről ismeretesek: Hársfáivá, Polena, Szolyva és Szolocsina, mely 
utóbbi községnek határában van a luhi Erzsébet-, a luhi Margit- és a bila- 
soviczi Irma-forrás. H. J. von CRANTz-nál nem fordulnak elő az olenyovai, 
ploszkoi, szinyáki és zánykai vizek, s ezeken kívül az újabb irodalom még 
vagy 25 helyet nevez meg, hol ásványos víz található.* H. J. von Crantz 
annyira lelkiismeretes kutató volt, Magyarországnak olyan kitűnő hírben 
állott megyei physicusaitól kapta a felvilágosító adatokat s a hozzá elemzés 
végett küldött vizeket, hogy leírásának helyességében kételkedni a legna¬ 
gyobb tiszteletlenség volna. Azok az ásványos vizek megvoltak; de hogy 
belőtök mi lett ? végleg ((eltűntek-e, vagy folyásirányt változtatva, más helyen 
bukkantak elő, ma még talány, s hihetőleg az is fog maradni. Az éppen 
nem lehetetlen, hogy némely régebben ismert forrás fakadáshelyet vál¬ 
toztatott s a régihez közelebb vagy távolabb került felszínre; mert a bereg- 
megyei ásványos vizeknek nagy része s éppen azok, a melyek az alkalis 
vizek csoportjába tartoznak, különös módon a megye északkeleti felében — 
mondhatni északnyugatról délkeletre húzható egyenes vonalban, Szolyvától 
északnyugatra a Pinye- és délkeletre a Dusina-patak völgyében, — nehány 
pedig a Latorcza balpartján fekszik. Utóbbiak között van a zánykai, hárs¬ 
falvi, szolyvai és paszikai forrás. De ha e források egymással nem közleked¬ 
hetnek is, feltehető, hogy képződésökben ugyanazon geológiai réteg vesz részt ; 
mert az eddig közölt elemzések szerint a hársfalvi és szolyvai, továbbá a 
szolyvaitól északnyugatra eső polenai és a szolocsinai határ három forrásá¬ 
nak fontosabb alkatrészei azonosak. Ezeknek mindenikében meghatározható 
* Lehoczky Tivadar : Beregmegye monograpliiája 62—63. 1. 
(293) 
