A MEGKÖVESÜLT ERDŐKBŐL. 
403 
mennyisége találtatott és hasonlót jelent Junghuhn F.' 1 2 Jávából, hol Lebak mel¬ 
lett a Bantam nevű kormányzóság belsejében harmadkorú rétegekben megköve- 
síílt fák fordulnak elő, melyekről közelebbi vizsgálat nélkül azt állítják, hogy 
kétszikű növények voltak. A pondicbery-i fák a legújabb időben Ceté L. beható 
tanulmánya folytán lettek ismeretesek. Obié 2 két gymnosperm fát sorol föl, 
u. m. Araucarioxylon BlanforcLi és Cedroxylon indicum és a következő angio- 
sperm fákat: Etheridgea indica, Helictoxylon indicum, Bottgeria multiradiata, 
Taenioxylon indicum, T. Heberti, T. Mecllicotti, Sapotoxylon indicum és Martinia 
elegáns. Valamennyien új faj, de nevezetes, hogy köztük az Araucarioxylon szin¬ 
tén előfordul. 
Európa harmadkorából nem ismerünk a megkövesült fák egy helyen és 
nagyobb mennyiségben való előfordulását, ha csak Megyaszó nem ilyen silifi- 
kált erdő; de Csehország északi vidékén, Rohnowtól Sémiiig, tehát körülbelül 
10 mértföldnyi hosszú és Vs—3 mértföldnyi széles területen ősvilági erdő sűrű 
nyomaival találkozunk. Utszéleken és szántóföldek mellett, ösvényeken és víz- 
hasadékokban, mindenütt akadunk a fatörzsök 1—3 láb hosszú és ép annyi 
átmérőjű, többnyire vizszintesen és élesen töredezett tuskóira. Legnagyobb 
mennyiségben és legnagyobb darabokban Radowencz mellett találhatók, hol 
Gőppebt, ki ez erdőt megismertette 3 négy, egyenes vonalban fekvő töredékre 
akadt, melyek összeállítva legalább 30 láb hosszú törzsöt alkotnak. A kőzetek, 
melyekben a fák előfordulnak, mutatják azt, hogy amazok részint a szénhomokkő, 
részint pedig a perm lerakodásaiban tenyésztek és túlnyomó többségük ismét az 
Araucaria- typusba való ( Araucarites Schrollianus Göpp.). 
Ugyané korba tartozhatnak ama fatörzsök is, melyeket P. v. Tschihatscheff 
az Altai régibb szénformatiójából említ és melyek Göppert meghatározása sze¬ 
rint szintén az Araucaria typusához tartoznak ( Araucarites Tschihatscheffia- 
nus Göpp .) 4 5 
Ha mi most mind azokat, miket az úgynevezett megkövesedett erdők 
fölsorolásánál tapasztalunk, összegezzük, akkor először ama jelenséget konstatál¬ 
hatjuk, hogy a harmadkor eme maradványai egy övbe esnek, mely az egyenlítőtől 
északra majdnem a 40-ik; az egyenlítőtől délre pedig körülbelül a S20-ik fokig 
terjed; másodszor megismerkedünk ama nevezetes ténynyel, hogy az Araucaria 
typusa, mely mai nap csak 10 faj által van Délamerikában és Eeletázsiában 
képviselve, a Föld harmad, de még ennél idősebb korában majdnem az egész 
földfelületen volt elterjedve ; harmadszor még ama kérdéssel is kell foglalkozni, 
hogy honnan származott a kovasavhydrat ama rengeteg mennyisége, mely e fák 
óriási tömegét jászpiszszá, chalcedonná, acháttá tudta átváltoztatni. Mióta 
Kuntze O. 6 1880-ban a Yellowstone Parkban tett megfigyeléseit közzé tette, egy 
ideig az a vélemény maradt érvényben, hogy mindenütt, hol ilyen fosszil fatör- 
1 Junghuhn, F.. Java etc. Bd. III. cap. VII. 
2 Crié, L., Paléontologie des Colonies Fran^aises et des pays de Protectorat. 1889. 
3 Göppebt, H. R., Jahrb. d. k. k. geol. Reichsanst. Wien. 1857. p. 725. 
4 Göppert, H. R., Jahresb. d. sehles. Ges. f. vaterl. Cultur, 1858—9. 
5 Kuntze, O., Ausland. 1889. 
26 * 
(303) 
