414 
FÉLIX J. ES LÉNK H.: 
a gyéren megjelent szakirodalmi munkákat, Mexikó földtanát megismertetik a 
jelenlegi ismereteink alapján. 
Mexikó legnagyobb része fensikot képez, mely észak felé lassan lankad, 
míg nyűgöt, kelet és dél felé meredek lejtője van. 
A déli hasadékvonalon fekszik ama nagyszerű vulkánsorozat, mely Közép- 
Mexikót KÉK—Ny-i irányban az északi szélesség 19—20 fokai között átmetszi. 
Megkülönböztethető egy főhasadék, s egy másik vele párhuzamosan, de 
mintegy 70 km-re délre eső kisebb hasadék. A főhasadéktól északnak több mel- 
lékhasadék vonul számos vulkánnal; míg másrészt nehány vulkáncsoport szét¬ 
szórtan el van helyezve. 
Említésre méltó a közép-mexikói tavak fellépése a főhasadék északi oldalán, 
melyek részint lokális sülyedés következtében, részint a mélyebben fekvő völgy¬ 
szakaszoknak vulkáni anyag által való körülsánczolása által keletkeztek. 
A mexikói fensík jellege egyhangú, többnyire vulkáni anyag fedi. 
Északnyugotnak elhúzódik több «Sierra» nevű hegygerincz, melyek kris¬ 
tályos és palaeozoos kőzetekből, quarzporphyrból (a hírneves ércztelepek területe) 
s krétamészkövekből vannak összetéve. Harmadkorbeli képződmények csakis a 
mexikói tengerpart közelében tűnnek föl, míg a negyedkori lerakódásokkal 
szerteszét nagy számban találkozunk. Az arcliei, a nyugoti tengerpart köze¬ 
lében elvonuló lánczhegység csakis északon, s továbbá az Oaxaca nevű tarto¬ 
mányban vannak inkább kifejlődve. 
A hasadék feltörése, a fensík egyoldalú emelkedése, a vulkánok és tavak 
képződése a krétakor végén ment véghez. A harmad- és diluvialkor alatt azonban 
rendkívül nagy vulkáni tevékenység uralkodott, mely mostanáig is gyenge paro- 
xysmusokban tovább tart. 
A kötet első része tárgyalja Közép-Mexiko vulkánjait tekintettel a megmá¬ 
szás, tudományos kutatás, kitörések és petrografiai minőségre nézve. Itt csak a 
következő legyen megemlítve. 
A vulkánok legnagyobbika az 5420 m magas Popocatepetl (füstölő hegy). 
Már a XVI. század elején megmászták, s többiek között azon czélból is, hogy a 
spanyol hadsereg fogyatékfélben levő puskaporkészlete kibővítésére kén után 
nézzenek a vulkán kráterjában. Két évszázad elmúlt azóta, a mikor újból egy 
német bányász megmászta a hegyet és végezte az első magassági mérést. Emlí¬ 
tésre méltó, hogy a jelen század közepe táján a vulkán-kráterbeli kén bányásza- 
tilag egyideig kiaknáztatott. Jelenleg a Popocatepetl megmászása a Mexikóban 
megforduló utazók részéről már divattá vált. Eajta kitörések észleltettek a követ¬ 
kező években: 1519—1523; 1539—1664(125 éven keresztül), s utoljára 1697-ben. 
A Jorullo nevű vulkán, csak a múlt század közepe táján, 1759-ben kelet¬ 
kezett. Tizenöt évi működés után, a fumarola-állapotba ment át. Hat vagy hét 
kitörésre utaló eruptiói törmelékanyag külömböztethető meg; s nevezetesek a 
Humboldt által leírt «Hornitos» nevű a láva felületén emelkedő 4—9 lábnyi 
magas kúpok, melyek ezer meg ezer concentrikusan héjas bazaltgömbökből 
állanak. 
Érdekes továbbá, hogy a Jorullótól déli irányban egynéhány diorit-kőzetből 
álló kúp bukkan ki, az egyedüli ó-korú kőzet a vulkáni területben. 
Megemlítendő végül az 5010 m magas Iztaccihuatl (= fehér asszony), mely 
(314) 
