62 
igen szépen mutatja az előttünk lévő feltört példány. Nuc- 
leusa főbb, lóbusszeriileg hajlitotc válaszfal által kamrákra 
osztatik. Ezt a concentrikus lemezek oly módon veszik kö¬ 
rül, liogy két-két lemez közt szőkébb, tágabb köztér támad. 
A lemezek likacsos, kamrás vagy u. n. labyrinthiku- 
san cellázott szerkezetűek. Ezeknek öszefiiggése számos, 
belül üres és merőleges sugárcsövek által eszközöltetik. 
A lemezek ezeken kívül még kónikus és bibircses 
nyujtványokat is bocsátnak ki, melyek a legközelebbi le¬ 
mezig terjednek. A legkülső lemezek közt e bibircses nyujt- 
ványokba zárkóznak a sugárcsövek. Kifelé, az átmetszetben 
gyűrűknek mutatkozó concentrikus lemezek mindinkább 
vastagodnak, a köztök levő Ur ellenben mindinkább sző¬ 
kébbé válik, de ezenkívül a lemezek számra nézve fogy¬ 
nak is. Ugyanis, ba tovább vizsgáljuk az átmetszetet, 
szembe ötlik, hogy egyes gyűrűk a központi toktól bizo¬ 
nyos távolságban tetemesen megvastagodnak, mintegy övét 
képezve és ba ez övék közti gyűrűket számláljuk, láthat¬ 
juk, miszerint a központi tok és első öv közti lemezek 
száma (átlagosan) 12, a következő már kevesebb, végre a 
legkülső öv s a külső felület közt csak 5 ily gyűrűt lát¬ 
hatni. A legbelső öv közti sugárcsövek kevésbbé szabályo¬ 
sak a többihez képest. 
Vannak példányok, melyeknek kamrái egészen vagy 
részben üresek, ilyen p. a bemutatott alak; de vaunak 
olyanok is, melyek egészen ki vannak töltve mész vagy 
kvarcz által. Eddig csak az emlitett krétakorszak Upper 
Greensaud v. Cenotnan emeletében fordultak elő. 
A második alak a L o f t u s i a. Ezen foraminiferát 
W. K. Loftus 1849—52-ben, a török-perzsa határon tett 
archeológia és geológiai vizsgálatok alkalmával észlelte volt 
és arról a Quart. Jonrn. Geol. Soc. London 855. mint óri¬ 
ási fajáról az Alveolináknak röviden említést is tesz. Később 
Parker és Jones által a „Nomeuelature of the foraminifera“ 
