114 
folyton növekedik a tudománynyal. Hogy menyiben szük¬ 
séges a szakférfiak és az érdeklődő közönségre a tudományos 
világban leirt uj ásványfajokról tudomást szerezni, az indo¬ 
kolásra nem szorul. Mi teliát a következőkben a legújabban 
— főleg 1877 óta — leirt uj ásványfajok rövid közléseit 
adjuk, a mi szerintünk annyival inkább időszerű, mert tud. 
túlikkal ez eddig a magyar szakirodalomban eszközölve nem 
volt és szolgálatot vélünk tehetni a vidéken lakozó szakem¬ 
bereknek, kiknek bajosan áll rendelkezésükre a kellő iro¬ 
dalom. 
1. Bunseni n, (Dr. K r e n n er J ó z s e f. Természet rajzi 
Füzetek. 1. szám. Budapest, 1877). 1—2 mm. nagyságú, 
ritkán symmetrikusan kifejlett, világos aczélsziirke, többnyire 
erősen rostozott kristályok. A három irányú rostozat látszó¬ 
lagos görbült lemezek képződésére ad alkalmat A krystályok 
rohmbosak és csakis tellur és aranyból állanak. Ész¬ 
lelve lettek a következő lapok*): a (100), b (010), c (001), 
m (110), s (120), n (130), k (320), 1 (210), d (011) és p 
(122). Normál szögértékei 110 110=«86 0 20' és 110 011 — 
71° 53'. A kristályok egy kitűnő hasadási irányt mutatnak, 
a mely: 001. Leihelye Nagyág Hányad megyében, hol 
a tellurérczeken Kvarczon ülnek a kristályok. 
2. L u d 1 a m i t. (F. F i e 1 d és N. S. Mas kelyne. 
The London, Edinburgh and Dublin Philos. Mag. and Journ. 
of Science. Fith Series. Nr. 15. London. 1877. pag. 52—57.) 
Világoszöld, áttetsző és fényes, meglehetős nagy kris¬ 
tályok. Keménysége: 3—4, fajsulya: 3, 12; karcza zöldes- 
fehér. Szénen a forraszcső előtt a lángot gyöngén zöldre 
festi és egy fekete maradékot hagy hátra. Kémcsőben he¬ 
vítve pattog, szép sötétkék szinti lesz és vize elpárolog. 
Higitott só vagy kén savban oldható és oxydatio mellett sa- 
*) Itt a Miller-féle jeleket adjuk, mig az eredeti értekezésben 
a szerző saját jelzési módja van közölve. 
