127 
áll, meredek oldalakkal esik a völgy felé; a lejtő felema¬ 
gasságában ellenben mind a két oldalon széles lépcsőt lá¬ 
tunk, melynek felülete csaknem vízszintes síkot képez; ezek¬ 
nek alsó szélétől kezdve a talaj ismét nagyobb szöggel lejt 
a patak felé. Megjegyzendő, bogy ezen két fensík nem esik 
egy szintájba, a nyugati lépcső jóval magasabb lévén a ke¬ 
letinél. A fentebb említett helyek kivételével mindenütt lösz 
borítja a hegyoldalakat egész le a völgy fenekéig ; a cou- 
geria-rétegeket egész föl a lépcsők magasságáig nyomozhat¬ 
juk, de csak vízmosásokban, melyek szép keresztmetszetek¬ 
ben mutatják, hogy a lösz csak vékony takaró gyanánt 
nyugszik a harmadkori képlet felületén. A döröcskei völgy¬ 
nek ezen sajátságos alakját csak régen előfordult nagyobb 
csuszamlásokból bírom magyarázni s ezen esetben a mos¬ 
tani partcsuszamlás nem egyéb, mint a helynek geológiai 
alkatából szükségképen következő eseménynek kis méretű 
ismétlődése. Képzeljük, hogy a congeria-idő után ezen a 
vidéken már sekély völgy létezett, hogy ezen völgy a dilu- 
viális özön alá kerülvén, a lerakodó lösz által kitöltve és 
betemetve lett, hogy végre, a diluvialis vizek visszavouul- 
tával a régi congeriavölgy fölött egy megfelelő sekély mé¬ 
lyedés jött létre, melynek puha lösztakarójába a lefolyó viz 
könnyen vájhatott magának széles és mély medret; ekkor 
elég természetesnek látszik, bogy a két part lösztömege, 
megfosztatván támaszától és a nyirkos congeria-tályagból 
képzett lejtős altalajon nem bírván megállni, egymás felé 
csúszott s igy az említett két lépcsőt létrehozta. 
Ezen talajviszonyok magyarázatára szolgáljon a tullapon 
közölt eszményi rajz, mely a völgynek Ny—K. irányban 
képzelt átmetszetét vázolja. 
A csuszamlások Döröcske vidékén tehát a víznek két¬ 
féle működésére vezethetők vissza: először a patakmeder 
kivájására, mely a lösztömeg alsó szélét élesen elvágja, má¬ 
sodszor a congeria-rét egekből, főkép tályagból álló altalaj 
