150 
Ilyenek első sorban a koraitok, melyeknek édesvizek¬ 
ben eddig még nyomát sem találták, mig a tengerben egész 
zátonyokat, szilieket képeznek. Ezekután sorakoznak a 
brackiopodák (Terebratula, Liugula) az ecliiuodermák, a 
szivacsok s a foraminiferák. 
A csigák és kagylók nagy csoportjából is kiválaszt¬ 
hatni egész családokat és egyes fajokat, melyek csak a 
tengervizében élnek. A kagylók csoportjából különösen az 
osztrigák emelendők ki, melyek a jelenkorban épen a ten¬ 
gernek bizonyos meghatározott sótartalmú pontjaihoz van¬ 
nak kötve. 
A tengerek kihalt lakói tehát inkább arról tanúskod¬ 
nak, hogy a tengereknek kezdettől fogva egyáltalában ad¬ 
dig, mig faunával bírtak, sótartalmaknak kellett lenniük. 
Mivel azonban oly szerves lényekről van szó, melyek¬ 
nek életviszonyait és föltételeit közvetlenül meg nem figyel¬ 
hetjük, mig egyrészről figyelembe kell vennünk a hasonló 
állatokon tett közvetlen észleleteket, másrészről pedig nem 
szabad szem elől téveszteni a föld fölületén a jelenkorban 
véghezmenő változásokat sem. 
E tekintetben azt tapasztaljuk, hogy a szárazföldi fo¬ 
lyamok, az úgynevezett édesvizek, a tengerbe szakadatlanul 
oldható ásványrészeket visznek s azokkal olyanokat is, 
a melyek a tenger vizében benfoglalvák. Igaz, hogy 
a feloldott anyagok mennyisége, kivéve nehány ásványos 
forrást, igen csekély ; a tömörítés nagyobbára jelentéktelen 
(igy például mig a Genfi tó vizének 1000 kgr. súlyában 
csak 160 gramm szilárd alkatrész van, addig ugyanannyi 
tengervízben átlagban 35 kgr. találtatik), de a szilárd alkat¬ 
részek a teugerben mégis folyton növekednek; ehhez járul 
az is, hogy a tengerből csak tiszta viz párolog el, a mely 
a szárazföldön, főkép a hegységeken újra lecsapódik és 
szilárd alkatrészeket feloldva, azokat részben a tengerbe 
viszi. 
