152 
lium, chlormagnesium stb. — csakis száraz hegységekben, 
nagyobb mélységekben találtatnak friss állapotban, mert 
(laczára, hogy a vizet mohón veszik föl, a lég száritó ereje 
következtében ismét a legkönyebben csaphatok le. 
A chlornátrium nem oldható oly könyen s ennek kö¬ 
vetkeztében igen sokszor és nagy tömegekben jelenik meg 
mint kősó; a kénsavas mész még nehezebben oldható és 
gyakran egész önállóan lép fel. 
A kősónak és a gypsznek rétegzett települése tisztán 
bizonyítja, hogy azok tengervízből csapódtak le, a gypszré- 
tegek különben sokszor dúsak szerves zárványokban is. 
A gypsz még ott is rétegesen települt, a hol jelenleg 
s/akadékosan, meredek falakkal, hegyfokokkal lép fel. Ilyen 
helyeken a gypsz eredetileg mint Auhydrit csapódott le, a 
mint ezt még most is találjuk, p. o. Stassfurtban, Wielicz- 
kán és Bochnián, épen a fentebb említett könyebben oldható 
sók társaságában. Ezen Anhydrit később vízzel érintkezvén, 
azt lassacskán magába szívta, tériméje növekedett el és széttolt 
mindent, a mi mellette és fölötte feküdött s szakadékossá vált. 
Hogy a gypsz bizonyos ásványoknak, főleg kénegek¬ 
nek elmállása íolytán képződhetett, az csekél) ebb fontosságú, 
mert az ezen eredetre utaló gypsztömeg menyisége arány¬ 
lag igen csekély. 
Már a legrégibb kövületvivő rétegekben, u. m. az 
észak-amerikai Silur, Devon és alsó kőszénképletben, nagy 
tömeg gypsz, kősó és agyag fordul elő, mely utóbbi, a 
menyiben sóval van telítve, sóagyagnak (Salzthon) ne¬ 
veztetik. 
Különösen a felső Silurképlet ouondaga csoportjában 
fordulnak elő gypsztömzsök és agyagrétegek; Virginiában 
valószínűleg ezen képletben, egy vastagságban 60 métert 
meghaladó kősótelep fordul elő. 
A Dyasképlet, mely a palaeozói korszakot berekeszti, 
