160 
torkoltának, főkép azon esetben, ha a nyílt tengerrel való 
összeköttetésük csekély. így a norvég Fjordok vize, a fo¬ 
lyamok torkolata közelében még iható ; a I ehértenger faj¬ 
súlya csak 1.019, mig a nyilttengeré 1.0266 • a Keletitenger 
a Skagerracban 1.778, a Kattegatban 1.5 s közepe táján 
0.5 százaléknyi sókat tartalmaz. 
A Feketetenger északon 1.6, délen 1.8 s a Márvány- 
tengerben az utóbbinál még magasabb százaléknyi sót tai- 
talmaz. 
Ha a tenger vizének sótartalmát átlagban 3.5°/ 0 -ra 
tesszük, akkor, ebből megközelítőleg 2.6°/ o a kősóra, 0.16°/ 0 
a kénsavas mészre, 0.74°/« pedig a könnyebben oldható 
sókra esik. Ez utóbbiakból 0.21° 0 -ot a keserűsé, O.41°/ 0 -ot 
a eklormagnesium, kevés brom- és jodmagnesiummal, 0.12 
százalékot pedig a chlorkálium tesz ki, az utóbbi kevés biorn- 
és jodmagnesiummal. 
A szénsavasmész csak a fent említett csekélymennyi¬ 
ségben lép föl, alig számbaveliető szénsavas magnesiával. 
Az édes vizek szilárd alkatrészeiben foglalt, aránylag 
magas szénsavas mészszázalék is már arra utal, hogy legelő¬ 
ször a mész csapódik le és pedig mint mészpát, gyalu an a 
magnesiával együtt, mely esetben a tiszta mészpát mellett 
dolomit kettes só képződik. 
A mészképződés történjék akár közvetlenül, álcái bi¬ 
zonyos szerves lények, mint a korallolc, kagylók vagy fora- 
miniferák közvetítésével, azon tengerek fenekén igen tete¬ 
mes, a melyeknek vize vagy csak csekély mérvben, vagy 
épen el nem párolog. 
Elpárolgás alkalmával a többi só ellenében háttérbe 
szorul, még a kénsavas mész előtt is, mely közönségesen 
gypsz alakjában rakódik le. 
A mészpát után a gypsz csapódik le és pedig tapasz¬ 
talás szerint 15—25 sűrűségi fok között, a midőn az ol¬ 
datból egészen kiválik. 
