161 
Erre a chlornátrium következik, először tisztán, később 
magnesiasókkal keverve; 34 sűrűségi foknál keserűsé és 
csodásé csapódik le s egy nátron- és magnesiasulfátbél álló 
kettessé (Blödit, Astracanit), azután különféle cklorvegyüle- 
tek és végre kizárólag vagy túlnyomóan a cblormagnesium. 
Ilyen rétegsorozatban kell valamennyi sótelepnek kép¬ 
ződve lenni; a hol ezen sorozat meg van zavarva, a mi 
gyakori eset, ott okvetlenül egy későbbi elváltozásnak kel¬ 
lett történni. 
Ha a csapadékrétegek ezen sorozatát, a nagyobb mély¬ 
ségben megfúrt s épségben talált sótelepek rétegsorozatá¬ 
val összehasonlítjuk, akkor tettleg igen nagy egybevágást 
találunk, nevezetesen a hatalmas stassfurti sótelepeknél, a 
hol legalól meglehetős tiszta kősó találtatott Anhydrittel, e 
felett sulphátok, mint a Polyhalit stb. kősóval keverve, azok 
felett keserű só, Ivieserit s legfeljebb az úgynevezett fedü- 
sók, keserű- és kősóval elegyítve. 
Magától értetik, hogy ezen sótelep egyszerre nem csa¬ 
pódhatott le, hanem bizonyos időszakokban, a mit legin¬ 
kább a meglevő anhydritszalagok, korszakgyűrűk jelenlé 
téből lehet következtetni. 
Világos tehát, hogy a tengervizének sótartalma, a leg¬ 
első földkorszaktól fogva állandó és változatlan maradt; ezt 
bizonyítják a fentemlitett stassfurti sölerakodmányok tele¬ 
pülési viszonyai, melyek később, a harmadkori és a jelen¬ 
kori lerakodmányoknál is ismétlődtek. 
A tenger sótartalmának, ha lassan is, de folyton növe¬ 
kedni kellene az édes vizek által nyújtott táplálékból, ha a 
különféle földkorszakokból eredett nagy sótelepek ezt ki 
nem egyenlítenék s a régi mérték túlhágását nem akadá¬ 
lyoznák. 
Ezen kiegyenlítéseket pedig a föld okozza, felülete szint¬ 
jeinek ingadozása, az időszakos emelkedések és síilyedé- 
sek által. 
