163 
tett ásványok egyes chemhii alkatrészeiből hány százalék 
kerül oldatba. Ezen kísérletekre a szerző oly ásványokat 
választott, melyek mint kőzetalkotók általánosabb fontossággal 
bírnak. Ezeket egyrészt pontos vegyeleiuezésnek vetette alá, 
másrészt finom porukat különös elővigyázattal szénsavtar- 
talmu vízben bizonyos nyomás alatt rendes hőmérsékletben 
boszabb ideig tartotta, azután pedig a leszűrt vízben fel¬ 
oldott ásványanyagot mennyiségi vegyelemezés által kiderí¬ 
tette. Egy külön, a kísérletre használt üvegeken eszközölt 
ellenőrző vizsgálat kimutatta, hogy a felhasznált szénsavas viz 
az üvegekből semmit sem oldott fel. 
Az ásványalkatrészeknek oldatba ment százalékait a 
túlsó oldalon közölt táblázat tünteti fel. 
A ntyer eredmények tehát bebizonyították azt, a mi 
már előb b i kísérletekből is kitűnt, hogy a szénsavtartalnm 
viz a kőzetek és ásványok lényeges alkatrészeit képes fel¬ 
oldani. 
A táblázatból továbbá kitűnik, hogy a szénsavtartalnm 
viz leginkább a meszet és a vasoxydult, legcsekélyebb mér¬ 
tékben pedig a kovasavat és a timföldet támadja meg. 
Ebből magyarázható azon tény, hogy a természetben is, va¬ 
lamennyi szénsavas só közül leggyakrabban fordulnak elő 
a szénsavas mész és a szénsavas vasélecs. Ezért helyesen is 
mondja Bischof*): „Nem szenved kétséget, hogy a szénsavas 
mész a legeslegtöbb esetben nedves utón kristallizál és hogy 
a szénsavas vasoxydul túlnyomó meuyisége a vasélegsilica- 
toknak szénsavas viz által okozott vegybomlásából ered 44 . 
Kutatásainak öszes eredményeit a szerző a következő 
mondatokban fejezi ki: 
1. Valamennyi fentnevezett ásványt és kőzetet a szén- 
savtartalmu viz felbonthatja. 
2. A felbontás által a következő anyagok, melyek az 
ásványok és kőzetek lényeges alkatrészeit képezik, carboná- 
f ) Bischof, chem. Geol. II. p. 136. 
