193 
helyeit, így névszerint a cseh Riesengebirget, az arany- 
bányamüvet „arn goldenen Rehhorn“, Freiheit mellett, Trau- 
teuau közelében és a többi számos kisebb aranygödreit e 
fémgazdag tartománynak. Legvilágosabban tűnik elonkbe a 
jelenlegi helyzet azáltal, hogy a hivatalos összeállításokban 
Csehország évek során át teljesen aranytermelés nélkül sze¬ 
repel, 1870 ben 0.08, 1871-ben 0.06, 1872-ben 0.00, 1873-ban 
0.195 és 1874-ben pedig 0.285 kgrmot termelt. így lehet 
érteni és méltányolni ama legnagyobb tartózkodást, melyet 
egy különben az osztrák bányászat fölélénkitésére hajlandó 
tekintély, Beust gróf, a cseh aranybányászatra vonatkozó 
ítéletében tanúsított. Reánk nézve Csehország megszűnt 
arany termelő tartomány lenni. 
Hasonló tapasztalatok ismétlődnek Morvaország 
és'Sziléziában. Nem azon mosóhelyekről akarunk szó¬ 
lam, melyek Opataunál, Olmütznél, sem azon aranybányák¬ 
ról, melyek Teltseb, Janovitz, Bistritz, Bergstadt és sok más 
helyeken fönállottak, hanem csak az egykor oly gazdag 
váj na-mosóhelyekről akarunk megemlékezni, melyeknek fek¬ 
vését mai napig is jelölik a Dürseifen, Goldseifeu, Stein- 
seifen, Queckseifen, Kaltseifen stb helynevek és az azok¬ 
nak megfelelő telérekről, melyeknek legfontosabb bányái Ober- 
grund, Zuckmantel, Freiwaldau és Ueberschaarnál voltak. 
Ezen fekhelyek részben valódi, aranytartalmu Pyrit és Cbalco- 
pyrit telérek, részben csak a kőzetek szabálytalan imprá- 
gnátiói voltak. Már a 13. században, midőn az akkori Neisse- 
íéle területen Weidenau és Freudenau városok alapítva let¬ 
tek, a vidék oly gazdag volt, hogy azt „aranyosnak" ne 
vezték. Zuckmantel virágzása a 15. századba látszik esni; 
midőn a 16. század kezdetén a bányakedvelő Tburzó csa¬ 
lád egy tagja Boroszló püspöke lett, a püspökség arany- 
pénzverési jogot nyert és nemsokára Zuckmantelen egy 
pénzverde állíttatott föl. D’Elvert, a kinek ezen bányászat 
történelmét kimerítően tárgyaló előadása után haladunk, 
