195 
beszéljük ama régi tküringi mondákat, melyek szerint vol¬ 
tak egyes helységek, melyekben a szárnyasokat nem adták 
el, nehogy elveszítsék a gyomrukban található aranyszeme¬ 
ket, úgy mint a hogy a nép Csehországban mondotta, hogy 
néha a tehén után a tehénnél nagyobb értékű követ 
dobtak. 
Az eredmény mindig azt mutatja, hogy az ezen arany¬ 
előjöveteleket körülzáró régi hegységekben, ha mindjárt itt 
vagy ott egy régibb vulkáni kőzet kiséri is azokat és bár 
a művelés egy ideig jutalmazó is volt, az tartósan föntart- 
hatónak nem bizonyult be és hogy a mosóművek is csak 
egy kiszabott időközben maradtak fizetők. 
Hasonlóan áll a dolog az aranyvezető hasadékok, az 
úgynevezett ércsapásoknál (Gangstreicken) is a keleti Alpok 
bán, melyek alkotásra az eddig tárgyalt telérektől némileg 
eltérnek. Ezen ércsapások legnagyobb részben a Tauern 
hegységben vannak Zell am See és nyugatról a nagy Wies- 
bachhorn, keletről pedig az Ankogel között; Alsó Karinthiá- 
ban, nevezetesen a Lavant völgyben megjelennek újra. A 
legnevezetesebbek a magas hegység Gneiszában Wildbad 
Gastein fölött a Rathkaushegy és a Raurisi aranyhegyen 
vannak; egy részök jegesekkel födve van és a jégmezők 
túlsó oldalán közülök némelyek a karintiai lejtőn bukkan¬ 
nak ki, hol is Grosskirckkeim kerületében a jégnek az utolsó 
év folyamában beállott tetemes viszavonulása után a régi 
bányamű'ek egy része láthatóvá lön. Úgy a salzburgi mint 
a karintkiai oldalon még mai napság is csakugyan nagyon 
szegényes műveletek folynak a fényes múlt helyein, melyek 
a bányász kitartásnak egy ritka példáját mutatják. 
Itt egyátalában nem állottak elő nagyobb érhasitékok; 
igen csekély, hosszasan tovafutó hasadékok, úgynevezett 
lapok vezetik az érczeket és csak ott lehet helyesen egy 
téléiről szólani, hol több lap közel jut egymáshoz vagy pe¬ 
dig együttesen egy koszura nyújtott hurkokból álló hálóvá 
