373 
talkozó párhuzamos szöveg Gneisz természetét akkor is el¬ 
árulja. 
A rétegek főleg délnyugat-éjszakkeleti csapással bír¬ 
nak, a dülés pedig szintén főleg éjszak-nyugati. Előfordul 
ugyan, hogy a Gneisz rétegei, valószínűleg gyűrődés követ¬ 
keztében, váltakozó dülési iránynyal is bírnak, mit p. o. a 
Kraku Otara alján húzódó árok, vagy pedig a Vale Sop- 
potului lejtői tisztán mutatnak, de a dülési irány túlnyomó- 
lag mégis éjszaknyugati. A dülési fok szintén változó, de 
általában körülbelül 40°— 45°-ra tehető, bár előfordul, hogy 
helyenként a dülési fok még 66°—70°-ra is vergődik. 
A gneiszszal több helyen, de mindég csak alárendelt 
mérvben, gránitos kőzetek állanak szoros összetűzésben. E 
gráuitos kőzet a Földpátot és Kvarczot nagyobb részekben 
mutatja kifejlődve és az igy képezett anyagban a fehér 
csillám helyenként meglehetős nagy táblákban is szerepel, 
mint a már emlitett, a Kraku Otara alján húzódó, szintén 
Vale maré nevű árok felső végén. Ilyen csekély gránitos 
foltot talált Böckh ur a Gneiszban, azon az úton is, mely 
a bániai Vale maréból a Polaua hotzuluira vezet fel az 
Intrevoi keleti lejtőjében, de itt is szorosan összeforrva a 
gneiszszel. 
Böckh ur legvalószínűbbnek tartja, hogy a gneiszszel 
teljesen összeforrt csekély gránitos részek nem egyebek, 
mint gránit szövegű kiválások a gneisztömegben, mely ese¬ 
tet a Luponya nevű hegy délnyugati aljáról ismer, bár más 
esetekben köuyen meglehet, hogy tényleg eruptív gránit 
áll előttünk. Kvarcz olykor hatalmas tömzsökben fejlődik ki 
a csillám-gneiszban; Böckh ur a legnagyobb előjövetelt a 
Cioka visurinilor egy nyúlványán figyelte, hol a fehér Kvarcz 
körülbelül egy 3 T / 2 —4 meter vastag, de csak csekély hosz- 
szasággal bíró szalagot képez. Az Intrevoi keleti lejtőjében 
szintén nagyobb Kvarcz-tömzsöket lehet látni. 
A csillámgneisz területén, a hogy itt jelezve volt, 
27 * 
